‎UN SERIAL NETFLIX
‎M-am simțit obosit.
‎Plus că am tusea asta.
‎Dr. Atluri a urgentat o radiografie.
‎Când ai rezultatul?
‎Luni.
‎E vineri seara.
‎De ce nu mi-ai zis?
‎Nu am vrut să-ți faci griji.
‎Am mai făcut analize înainte de vreme ‎și mereu au ieșit bine.
‎- Nu e nimic diferit. ‎- Totul e diferit.
‎Avem un copil.
‎E un miracol că am scăpat o dată, ‎că am avut șapte ani buni.
‎Am testat voia Domnului.
‎L-am învins o dată…
‎o să-l învingem iar.
‎Asta e clar!
‎Hai odată! Vreau să mă dau!
‎Nu te odihnești?
‎Sunt bine.
‎Unde e…
‎De ce facem asta acum?
‎- Sunt gata, mami. ‎- Știu.
‎Cred că mami vrea să port eu asta.
‎Bine.
‎Da.
‎- Stai să te ajut! ‎- Mă descurc.
‎Cancerul s-a întors ‎și a migrat în plămâni.
‎Nu e o veste bună, ‎dar e mic și nu se răspândește repede.
‎Avem timp.
‎Pot să intru iar în studiul clinic?
‎Nu mai ești eligibil.
‎Dar, cât ai fost bine, ‎au apărut alte medicamente.
‎Cum ar fi Votrient. ‎Cred că i s-ar potrivi.
‎Am văzut că se testează ‎și diferite scheme de ifosfamidă
‎împreună cu alte medicamente.
‎Având în vedere ‎că a fost în remisie atâta timp…
‎e o posibilitate.
‎Văd că ești în formă, Lino.
‎Ești tânăr și puternic, ‎deci ai multe opțiuni bune.
‎Când poate începe?
‎Pot să-l duc mâine la școală ‎pe Signore Elefante?
‎Colegii nu au mai văzut ‎elefanți care vorbesc siciliană.
‎Da, poți. ‎Dar să știi că mâine vina Zora după tine.
‎De fapt, în perioada următoare, ‎o să se schimbe puțin programul tău.
‎Bine.
‎Nu vrei înghețată?
‎Azi nu vreau.
‎Idalia, mai știi că ți-am zis
‎că tata a avut cancer înainte să te naști, ‎dar că i-a trecut?
‎Acum are nevoie de medicamente.
‎- Din cauza piciorului? ‎- Da, să zicem.
‎Dar o să-mi faci de mâncare?
‎Tu ce crezi?
‎Mami și ‎babbo‎ vor ‎să știi că nu suntem speriați.
‎Exact.
‎Doctorii se pun pe treabă ‎ca să-l ajute pe ‎babbo,
‎iar noi avem grijă ‎să ne ținem de orarul de la școală.
‎Tu preiei frâiele de la mama ‎luni, marți și joi.
‎Bine.
‎Eu pot să preiau vinerea. ‎Da, le scriu profesorilor Idaliei acum.
‎Bine. Da.
‎Da. O să aibă nevoie ‎de cât mai mult sprijin.
‎Nu știu, Z. Are șapte ani. ‎Știe de analize de când e mică,
‎dar acum e diferit.
‎Da, ai dreptate.
‎E bine.
‎- Să fac eu asta? ‎- Nu!
‎Am promis că poate folosi fructele.
‎Ca prietenele ei.
‎Auzi…
‎Da, sunt aici.
‎Nu, totul e bine. ‎Verificăm orarul de săptămâna viitoare?
‎Da.
‎Ai zis bine.
‎Am ales o culoare greșită ‎pentru tapițerie.
‎Cum să spui că e ecru?
‎Ți-am zis că e galben.
‎Idalia, trebuie să plecăm.
‎Bine.
‎Hai!
‎Inspiră adânc! Șapte…
‎șase, cinci, patru, trei…
‎Schimb de tură! Gata tortura…
‎Doi, unu.
‎Și expiră!
‎- Frumos! ‎- Da.
‎Primim calmul în mintea noastră.
‎Da. Am avut anxietate ‎și meditația cu mama ta mă ajută.
‎- Mulțumesc, Lynn! ‎- Cu plăcere! Nu râde!
‎Te iubesc, mami.
‎Eu, mai mult.
‎Salut! Acum am ajuns.
‎Totul e în regulă?
‎A mâncat?
‎Zi-i spioanei că am mâncat!
‎Lino a zis să nu-l mai hărțuiești.
‎Cum arată?
‎Chipeș ca întotdeauna. E bine.
‎Bun.
‎Ne vedem acasă, bine? Mulțumesc, Z!
‎Pa!
‎Deci meditezi?
‎Da.
‎Când nu-mi tace mintea.
‎E mai greu de data asta, Z. ‎Din cauza Idaliei.
‎Mă tem că o afectează toate astea.
‎Lino…
‎Idalia e cea mai norocoasă din lume ‎fiindcă te are ca tată.
‎Sper să fiu și eu ‎un părinte la fel de bun ca tine.
‎Dar cât de bun sunt acum?
‎Sunt plin de chimicale, ‎țintuit într-un scaun ore în șir.
‎Am atâtea să-i arăt!
‎Vreau să o duc în Sicilia.
‎Și să o învăț rețeta mea de ‎caponata.
‎Vreau să aibă o viață bună.
‎Mulțumesc!
‎Pentru ce?
‎Pentru că lupți.
‎Vrem să fii în viața noastră ‎cât mai mult, oricum ai fi.
‎Știu că e un calvar. ‎Dar ne bucurăm că ești aici.
‎Lenjerie intimă? ‎Atluri te lasă să vinzi astea pe secție?
‎Îmi place că ești descurcăreață.
‎Lino? Uită-te la mine!
‎Lino? Anet, ne trebuie o targă!
‎- Rămâi treaz! ‎- Ce se întâmplă?
‎Are febră mare. Trebuie dus la spital. ‎Aduceți targa! Lino, rămâi treaz!
‎Îl ridicăm. Haideți!
‎- Dă-mi aia! ‎- De ce e așa de amorțit?
‎Oxigen. Deschideți ușa!
‎Zora!
‎- Cine o ia pe Idalia? ‎- Preston.
‎- Mama merge la noi. ‎- Bine. Ce s-a întâmplat?
‎Nu știu.
‎Se simțea bine, ‎apoi paramedicii l-au acoperit cu gheață.
‎- Bine. ‎- Mă duc la tine.
‎- O ajut pe mama cu Idalia. ‎- Bine.
‎Bine…
‎- Mai stau mult după un latte? ‎- Am venit.
‎Nu au destui barmani ‎și nici lapte de soia.
‎Scuze! Cine ești?
‎Dr. Halsey, specialist infecțioase.
‎Infecțioase? El are cancer.
‎- Discut doar cu familia. ‎- Eu sunt familia. Sunt soția lui.
‎Acum fac un consult. ‎E posibil să aibă o infecție.
‎De ce doarme?
‎Pe fișă scrie ‎că a primit medicamente pentru anxietate.
‎De la cine?
‎De la curant, dr. Smith.
‎Endocrinologul a cerut un ecograf.
‎- De ce are endocrinolog? ‎- Facem analize.
‎Bine. Și dr. Atluri?
‎Curantul și oncologul ‎vin după ce termină vizitele.
‎Ar putea dura ore.
‎Sunt aici.
‎Știu, puiule. Îmi pare rău ‎că nu pot să vin să te învelesc.
‎Și mie, mami. ‎Babbo‎ când vine acasă?
‎Probabil că o să stea la noapte în spital.
‎Dar mâine merg în excursie ‎și nu ai semnat învoirea.
‎Nu-ți face griji! ‎O să mergi și tu. Bine? Promit.
‎Mi-o dai pe tușica Zora?
‎Te iubesc.
‎Când au prăjit migdalele, ‎au distrus 90% din nutrienți.
‎Mami te caută.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎O să las un mesaj la școală.
‎Te asiguri tu că merge în excursie?
‎Te rog. Altfel o să fie tristă.
‎Falsifică-mi semnătura, fă orice!
‎Le spui lui David și lui Preston? ‎Poate o să avem nevoie de ei.
‎- Da. Sigur. ‎- Mulțumesc, Zora!
‎Nu vine acasă la noapte.
‎Hai să rezolvăm învoirea aia!
‎Problema e că nu știm ‎cât o să stea în spital.
‎Și Idalia…
‎Vreau să spun că avem nevoie de voi.
‎Luăm primul zbor mâine-dimineață.
‎Mersi, Hersh!
‎Salut!
‎Ăsta e ecru.
‎Dr. Atluri!
‎E trecut de miezul nopții, nu vă așteptam.
‎Am vrut să te văd, chiar dacă e târziu.
‎Ne poți spune ce se petrece?
‎Credem că ai o infecție. ‎O să oprim chimioterapia deocamdată.
‎Până când pun doctorii diagnosticul, ‎primești antibiotice cu spectru larg.
‎Văd că a scăzut febra.
‎E un semn bun.
‎Cel mai bine e să dormi.
‎- Bine. ‎- Bine?
‎Odihnește-te!
‎Bună dimineața!
‎Babbo‎ o să fie acasă ‎când mă întorc de la școală?
‎Ai zis că lipsește doar o noapte.
‎Am zis „probabil o noapte”.
‎Dar de ce tu și tușica mergeți la el, ‎și eu nu pot?
‎Să sperăm că vine acasă în curând, bine?
‎Dacă nu vine, ‎o să am grijă să mergi și tu la el.
‎Probabil o să ai grijă ‎sau sigur o să ai grijă?
‎Îmi amintești de bunicul Hershel.
‎Fii atentă!
‎O să îl vezi. Promit.
‎Am cerut o sonografie ieri, ‎dar nu am aflat nimic concludent.
‎- Tu ești endocrinologul? ‎- E al cincilea doctor de azi.
‎Am mai cerut analize de sânge. ‎Discutăm când sunt gata.
‎Unde e Zora?
‎Scuze! Dar n-am putut să mă țin.
‎Și cum nu vorbea nimeni ‎cu negresa din colț…
‎Dle Ortolano!
‎- Asta pentru ce e? ‎- Hepatologul a cerut imagini cu ficatul.
‎- Cu ficatul? Parcă avea infecție. ‎- Pot să discut numai cu familia.
‎Pe bune?
‎Eu sunt familia lui. ‎Noi suntem familia lui.
‎Ea e cumnata lui Lino. Știi cine sunt eu?
‎Asistentă Courtney. Eu sunt Amy.
‎Sunt soția lui Lino!
‎Nu-ți face griji!
‎Fac analizele.
‎Important e să aflăm ce am ‎ca să pot veni acasă.
‎Deși am savurat tirada asta binemeritată,
‎mi-e foame și tu trebuie să te liniștești.
‎- Hai! ‎- Bine!
‎- Ciao! ‎- Pa!
‎Serios? ‎Glamour?
‎„Cinci metode pentru a aprinde pasiunea”.
‎Una ar fi să nu ai cancer.
‎Au scris și asta? ‎Dacă nu, să mă pupe-n fund!
‎Bine. Hai să citim ceva mai lejer!
‎Sigur. Da.
‎Ce zici de asta?
‎„Cum slăbesc vedetele după sarcină”. Da.
‎- Știi ce? Dă-mi un nenorocit de latte! ‎- Sigur.
‎- Poți să iei și astea? Mă scapă. ‎- Zora, iar? Stai!
‎Ești însărcinată?
‎Da. Mi-a fost groază să-ți spun ‎fiindcă aveți atâtea pe cap.
‎- Nu știam… ‎- Nu. Asta e…
‎Asta e o veste bună. Cea mai bună! Doamne!
‎O să te monitorizăm îndeaproape. ‎Dar lucrurile merg bine.
‎El e dr. Park. Noul medic curant.
‎Acum spuneam ‎că nu a mai făcut febră de o zi.
‎Deși lupta asta l-a lăsat fără vlagă, ‎e un semn bun.
‎- Ce vești minunate! ‎- Clar! Hai să sărbătorim!
‎Voi două, toantelor, uitați că am cancer.
‎Dar, în rest…
‎sunt întruchiparea sănătății.
‎Mă bucur că încă glumești.
‎Mulțumesc!
‎E Filomena.
‎Cum te simți?
‎Încă doi texani și încingem cheful?
‎Deja e încins.
‎Se simte mult mai bine.
‎Mama vrea să vorbiți.
‎Bine. Vin imediat.
‎Arăți foarte bine.
‎Și Zora are vești.
‎- E mai bine? ‎- Da.
‎Febra a trecut ‎și infecția începe să dispară.
‎Slavă cerului!
‎Am visat-o pe Fecioară.
‎Mi-a zis că Domnul l-a chemat pe Lino.
‎- Era… ‎- Filomena!
‎Știu că ți-e frică, ‎dar nu pot să aud asta acum.
‎- Bine? ‎- Mă rog întruna pentru el.
‎- Dar soarta lui nu e în mâinile noastre. ‎- Ascultă!
‎Acum merge doctorul la Lino. ‎Vorbim în curând, bine?
‎Bine. Pup-o pe Idalia din partea mea!
‎- Poate ai un fotbalist acolo. ‎- Sau prima femeie președinte.
‎Cum a fost excursia Idaliei?
‎Cred că deja e cu mama ta, nu?
‎Da. O să-ți povestească la telefon.
‎Ce fetiță drăguță!
‎O să vină în vizită, ‎căci i-am promis că o să-și vadă tatăl.
‎Îmi pare rău. ‎Copiii nu au voie pe secția asta.
‎Poftim?
‎SPRE SPITAL
‎- Salut! Ce faci? Mă bucur să te văd. ‎- Salut!
‎Ce faci?
‎Bună! Voiam să-ți mulțumim
‎pentru tot ce ai făcut ‎pentru familia noastră
‎și pentru celelalte familii.
‎Tolerezi glutenul?
‎Salut! Lino, ți-am adus ceva.
‎Mulțumesc, tati!
‎Orice pentru tine!
‎Și pentru ei.
‎Ești bine, scumpo?
‎Stau cu ‎babbo‎ acum, poți pleca.
‎Pot să plec?
‎Te iubesc!
‎Bine…
‎Merg să aduc de mâncare.
‎Așa…
‎Pa!
‎De ce porți rochie?
‎Ca să le ușurez treaba doctorilor.
‎Uite!
‎Capra lui Tonino ar înfuleca asta.
‎Nu ai terminat povestea.
‎Pantofii de la Tonino ‎erau prea mari pentru capră.
‎Așa e, dar i-a venit o idee.
‎Tonino a adunat șosetele lui, ‎șosetele tatălui său,
‎șosetele vărului său ‎și toate șosetele din oraș,
‎ca apoi să i le dea caprei.
‎Când a probat pantofii, de data asta…
‎Așa i-au fost buni?
‎Capra a fost atât de fericită ‎încât a mers în dans până pe teren.
‎Ochii tăi sunt galbeni ca lămâia.
‎Să vedem…
‎Mai știi ce e coaja de lămâie?
‎Partea galbenă de pe…
‎Nu cred că ne vede.
‎Mă duc să-mi iau ochelarii ‎și revin în cinci minute.
‎E timpul să plecăm, Idalia.
‎Bine. Du-te!
‎Asistenta Gwen dă ture.
‎Pa, ‎babbo!
‎Pa! Dă-mi un pupic! Ne vedem acasă!
‎- Bine. ‎- Te iubesc.
‎Și eu!
‎Am vrut să mănânci ceva delicios.
‎Știam eu că nu e așa de bună ‎ca mâncarea ta.
‎Nu. Mâncarea e bună.
‎- Da? ‎- Du-te acasă!
‎Stai cu Idalia!
‎Pot să-ți citesc.
‎Sunt obosit.
‎- Și nu mi-e foame. ‎- Bine.
‎ÎNTREABĂ-NE DESPRE ÎNGRIJIREA PALIATIVĂ
‎Îmi dai carnetul?
‎Da. Sigur.
‎Pa!
‎Îți iau asta de aici.
‎Pa!
‎Am luat astea cu mine. ‎Analize de ficat și de sânge.
‎Habar n-am ce înseamnă toate astea.
‎Nu mănâncă nimic și ei tot fac analize,
‎dar nimeni nu ne explică de ce.
‎Ce puii mei e bilirubina?
‎- De ce e numărul ăsta așa de mare? ‎- Amy!
‎Nu știu.
‎- Poate ne spune hepatologul. ‎- Ai văzut cum îi sunt ochii?
‎Zora, ce se întâmplă? Nu mai înțeleg.
‎Chestia asta…
‎Vin imediat, bine?
‎Salut!
‎Am încercat să te sun acasă. Unde ești?
‎Cu sora mea.
‎Zora, stau cu Lino noaptea asta ‎ca să poți să te odihnești acasă.
‎Lino e bolnav, Ken. ‎Amy are nevoie de mine.
‎Amy are grijă de Lino, tu ai grijă de Amy,
‎dar de tine cine are grijă?
‎Ai avut tensiune mare la control, ‎iar doctorul a zis că sarcina geriatrică…
‎Nu tolerez termenul ăla.
‎Știi ce simt pentru tine și pentru bebe.
‎Mă îngrijorezi și tu…
‎și familia noastră.
‎A durat mult până te-am găsit, Zora. ‎Încerc să te protejez.
‎Nu știu ce să-i spun, Ken.
‎Nu știu dacă îmi cere să îi confirm ‎ceva ce nu vreau să îmi închipui.
‎Vin acasă în curând.
‎Promit.
‎Bun. Zora ia cina cu Ken duminică, ‎căci e ziua tatălui său.
‎- Pot să vin eu. ‎- Bine.
‎O să lucrez de acasă. ‎O să fim amândoi aici.
‎- Bine. Două săptămâni sunt rezolvate. ‎- Luna viitoare?
‎Sigur trebuie să facem planuri deja?
‎Zora, ce vrei să spui?
‎Doctorii nu s-au dat bătuți.
‎Lino o să biruie și de data asta.
‎Are mult sprijin. ‎Am rugat lumea de acasă să se roage.
‎După ce devine stabil, ‎este un tratament în Mexic…
‎Mamă, lasă-mă cu Mexicul!
‎- L-ați văzut aseară. ‎- Nu vrem să ne dăm bătuți.
‎N-am făcut asta niciodată.
‎Dar nu pare să își revină.
‎Nu suntem doctori, Zora.
‎Așteptăm până ne dau ei de știre.
‎- Valorile nu au ieșit cum ne-am dori. ‎- Cum adică?
‎Ne interesează cum evoluează în timp.
‎Nu mi-ați răspuns la întrebare.
‎Pentru pacienții cu boala lui Lino, ‎ne gândim la un transplant de ficat.
‎- Transplant de ficat? ‎- Nu.
‎Cum mi-ar afecta chimioterapia?
‎Puteți discuta cu oncologul. ‎Până atunci, facem analize.
‎Lino are atâția doctori, ‎dar nu comunică între ei.
‎Poți să vorbești cu ei?
‎Îl tot duc la analize,
‎dar medicul de la infecțioase ‎spune că e mai bine.
‎Dar hepatologul, dna Collins,
‎ne-a zis de un transplant la ficat.
‎Nu ar trebui să discute cu voi ‎despre transplant.
‎Nu muți mobila când casa a luat foc.
‎Scuze!
‎Unde dr. Collins?
‎Dr. Collins! Bună!
‎Ce i se întâmplă?
‎Discutați cu oncologul…
‎- Ce nu îmi spuneți? ‎- Nu e datoria mea.
‎Dacă ar fi soțul tău, ‎ce ai vrea să ți se spună?
‎Ficatul îi cedează.
‎Ce înseamnă?
‎Ar trebui să discuți cu oncologul ‎despre tratamentul lui.
‎Ce-ar fi să nu îi faci pe oameni ‎să fugă după tine ca să afle ceva?
‎Ce zici?
‎Stai! Unde te duci acum?
‎- Nici nu mai întreb. ‎- Îi facem o PET CT.
‎Cine a cerut-o?
‎Dr. Smith. Nu! Noul curant, dr. Benjawan.
‎Nu, gata! Nu se mai poate așa.
‎Nu merge nicăieri.
‎E o porcărie. ‎Ne pierdem vremea cu analizele astea.
‎Avem planuri.
‎Nu am fost în Castelleone.
‎Trebuie să o ducem pe Idalia acolo.
‎Deja sunt prea mulți doctori, prea multe…
‎Și prea multe analize. Eu nu…
‎Doamne! Nu știu ce naiba se întâmplă!
‎Știu eu.
‎Bine…
‎Promit…
‎că o să te scot de aici.
‎Îți promit, bine?
‎Povestea noastră nu e gata.
‎La ce să ne așteptăm? ‎Pentru ce să ne pregătim?
‎Prima dată, ‎aș vrea să aflu părerea lui Lino.
‎Mulțumesc!
‎- Încă nu mi-a cerut-o nimeni. ‎- Îmi pare rău.
‎Și pentru ambiguitate.
‎Îngrijirea paliativă e confortul…
‎pe care vi-l putem oferi.
‎Împreună cu sinceritatea.
‎Nu putem să vindecăm cancerul tău.
‎Ficatul îți cedează.
‎Organismul tău îmi arată ‎că se pregătește să moară.
‎Așa că am o întrebare.
‎Cum vrei să-ți petreci finalul vieții?
‎Vreau să plec naibii de aici.
‎Fiecare om se stinge în felul lui.
‎Asistentele o să-ți dea ‎medicamente pentru dureri
‎și o să fie alături de Amy.
‎Din fericire, ești înconjurat ‎de familie și de prieteni.
‎Și fiica noastră?
‎Vă punem în legătură ‎cu un asistent social specializat.
‎Vă sunt alături. ‎Puteți să mă sunați oricând.
‎Bine?
‎Amy?
‎Unde e Lino?
‎Nu mai pot să facă nimic.
‎Mergem acasă.
‎Mă duc la biserică.
‎Numai sfinții ne pot ajuta.
‎Nu-ți face griji! ‎Mergem încet, fără sirene.
‎Imediat ajungem acasă.
‎Idalia!
‎Babbo‎ a venit acasă aseară ‎și abia așteaptă să luați micul-dejun.
‎Uite!
‎Și eu am ceva pentru tine.
‎Ce mi-ai adus?
‎Ciocolățele?
‎Numai după micul-dejun! ‎Avem clătite, ouă și terci de mălai.
‎Cum se spune…
‎„cafea” în italiană?
‎Ce ușor!
‎„Clătite”?
‎Dar…
‎„capră”?
‎Hai, papă!
‎Vrem să te ajutăm ‎să înțelegi ce simte copilul tău.
‎- Așa o să poți să o ajuți. ‎- Scuze, dar urăsc situația asta.
‎Copiii cred că au puteri supranaturale.
‎La fel și adulții.
‎Trebuie să o ajuți ‎să înțeleagă ce urmează,
‎pentru că mintea ei o să vrea să uite.
‎E foarte important să o includeți.
‎Când tatăl ei o să moară…
‎duceți-o la el!
‎Lăsați-o să îl vadă, ‎să petreacă o clipă cu el, să îl atingă!
‎Nu știu dacă pot.
‎Poți.
‎Și o să o faci pentru ea.
‎Ai sprijin? Familie?
‎Bun.
‎Ține minte!
‎Copiii pot face față ‎cât timp le spui adevărul.
‎„Când ești iubit cu adevărat de cineva…”
‎- În italiană. ‎- Bine.
‎Citește tu, mami!
‎Bine.
‎„Când ești iubit cu adevărat de cineva ‎capeți puteri.”
‎Scuze, Lino! Am mai adus doi specialiști.
‎Ciao, belli!
‎- Salut, Amy! ‎- Mersi că ați venit!
‎- Bună! ‎- Mersi!
‎Normal. Ți-am făcut ‎limoncello.
‎Asta e pentru Idalia. ‎E din țara mea natală.
‎- Scuze, dar nu mă pot ridica. ‎- Te-ai ridicat vreodată pentru mine?
‎Pentru el mă ridic.
‎- Ciao, Antonio! Mersi pentru tot! ‎- Cu drag.
‎Cum ești?
‎Cum sunt? Uite așa!
‎Idalia!
‎Mulțumesc!
‎Deja ne cam înghesuim aici.
‎Să mergem în grădină!
‎Salut!
‎Mulțumesc! Vrei să ni te alături?
‎Dragilor, ea e Alice!
‎Bun venit!
‎- Nu… ‎- Îi dai o pauză lui tati?
‎Hai să dansăm!
‎Nu, tati.
‎Adu-o pe Maxine, tati!
‎Pot să fac pirueta. Ar trebui să încerc.
‎Nu vreau să ajung în spital.
‎Ce bine arată, ireal!
‎De obicei au un puseu de energie pe final.
‎Cum au femeile înainte să nască.
‎Nașterea și moartea, ‎cele două experiențe umane fundamentale…
‎nu sunt tare diferite.
‎Adunați-vă cu toții! Facem o poză?
‎- Vrei o poză? ‎- Da.
‎- Haideți la poză! ‎- Da?
‎Să-i dăm bice!
‎Ai grijă!
‎Da, mulțumesc! Știam eu că ceva nu pușcă…
‎Hai!
‎Nu poți să o lași să se poarte așa.
‎Mi-e gura la urechi.
‎- Zâmbiți! ‎- Unde e zâmbetul!
‎Bun. Îl duc pe Lino ‎la un pui de somn, căci e cam obosit.
‎Te ajut. Așa.
‎Da. Mulțumesc!
‎Bun.
‎Scumpo, trebuie să îți spun ceva.
‎Despre ‎babbo.
‎Știu că moare și îmi frânge inima.
‎Și mie.
‎Când?
‎Nu știu.
‎În curând.
‎Mami e aici.
‎Hai și stai cu mine!
‎Cât trăiesc caprele?
‎Cincisprezece…
‎uneori chiar și douăzeci de ani.
‎Unde e capra lui Tonino acum?
‎Când Tonino mergea la școală, ‎capra nu era cu el.
‎Însă doar pentru că nu erau împreună…
‎nu înseamnă ‎că capra nu-l iubea nespus pe Tonino.
‎Iubirea lor…
‎e un fir de ață invizibil ‎care leagă inimile lor.
‎Și nu se rupe niciodată.
‎Indiferent de distanță.
‎Te iubesc.
‎Îmi dai agenda cu contacte?
‎Stai aproape de ea!
‎Poartă-te cu Idalia ca și cum ar fi a ta!
‎Așa o să fac.
‎Idalia!
‎Am o rugăminte.
‎Te rog, du-mi cenușa în Sicilia!
‎Bine.
‎Vreau să cunoști iubirea din nou.
‎O altă iubire.
‎Căci iubești prea frumos.
‎- Nu, te rog. ‎- Vreau…
‎să-ți trăiești viața.
‎Ți-s uscate buzele.
‎Îți mulțumesc că mi-ai dăruit viața ta!
‎Mulțumesc!
‎Unde crezi că mă duc?
‎Nu știu.
‎Dar cred că o să fie frumos…
‎și desăvârșit.
‎Și tu o să fii liniștit.
‎O să fii liniștit…
‎O să te primesc în visele mele.
‎Abia aștept să ne revedem!
‎M-ai așteptat.
‎Subtitrarea: Cătălina Vod