СЕРІАЛ NETFLIX
ФЛОРЕНЦІЯ, ІТАЛІЯ
ОСІНЬ 2000-ГО РОКУ
Слоан?
Я Емі.
Вітаю у Флоренції. Сідай.
Добре.
Зараз…
Ось так.
Звідки ти?
Техас.
Диво, що я дісталася сюди.
Я хочу побачити все, поки ще можу. Статую Давида,
флорентійський кафедральний собор, галерею «Уффіці», Понте Веккйо.
А що робитимеш на другий тиждень?
Тут значно більше всього, ніж у путівниках.
Будь-що, що безкоштовно.
Знайди коханця. Це весело й безкоштовно.
Приїхали. Ось твоє житло.
Дякую.
Чекай!
Ось мій інший номер. Номер бару.
Маю пораду:
уникай американців. З ними Флоренцію не відчуєш.
Добре.
Без американців.
-У нас поповнення. Я Керолайн. -Емі.
Студентка в Еморі та учасниця «Альфа Фі».
Бакалавр Брауна. Навчаюсь у Джорджтауні.
Ліндсі. Маунт-Голіок.
Емі.
Ти приїхала остання, тому твоя кімната отам.
Протягом наступних двох місяців поговоримо про часи від створення «Давида»,
тобто почнемо з зародження Ренесансу.
Хто з вас чув про синдром Стендаля?
Митці сходили з глузду від такої краси. Приголомшливої, могутньої краси.
Вони вірили, що ніколи не створять чогось подібного
і тому скидалися з Понте Веккйо, щоб покінчити з усім.
Саме тому, поки ви тут, вам необхідно знайти власний стиль.
Я хочу оригінальності.
Реалістичного бачення.
Саме на це ми звертатимемо увагу при відборі робіт студентів,
які ми покажемо на виставці в кінці нашої програми.
Подайте найкращу роботу.
Не бійтеся.
-Алло? -Привіт, Зоро, це я.
Усі з тобою?
Сьогодні День Праці. Тато готує барбекю. Збереться увесь район.
Досі зляться?
Намагаються підтримувати,
але ніхто не розуміє, нащо платити, щоб дізнаватися про мистецтво.
То так.
Ні, не зляться. Скоріше стривожені.
-Тату! Тут Емі телефонує з Італії! -Якщо справа в грошах, скажи їй ні.
Скажи йому, що це лише на два місяці.
Наступного семестру продовжу навчання. Я повернуся.
І я не проситиму їх про гроші.
Я все сама владнаю.
Напишеш усе це в листі.
Люблю тебе.
Бувай.
Точно хочеш тут працювати?
Лише так я зможу оплатити проживання.
Просто нікому не кажи. Нікому.
Італійська Фінансова гвардія — байстрючка СВД та ФБР.
Мій бар закриють.
Вони полюють на «лаворо неро».
«Лаворо неро»?
Скажи, що це про роботу вночі…
У нас це нелегальні працівники.
-Добре. -Подихаємо свіжим повітрям.
Потрібна горілка. Позичимо трохи в барі мого друга.
Ти дослухалася до моєї поради?
Вони люблять осипати подарунками американок.
Я просто розважаюся. Я подбаю про себе.
Навіщо працювати, коли могла б грати? Не прибирала б.
Ти ж не рабинею прилетіла бути…
Я мала на увазі, що ти могла б знайти когось, хто…
Я прилетіла побачити й відчути мистецтво.
Спробувати те, що, може, ніколи знову не спробую.
Я прилетіла,
щоб самій відродитись.
Річ не в чоловікові.
Повір, я не хочу шукати тут кохання.
Яке кохання?
-Привіт, красеню. Як ти? -Чао.
Що з тобою сталося?
Усе літо працював у ресторані на острові Ельба. Вітаю.
Я Ліно.
-Я Емі. -Американка?
Так.
Вона з Техасу.
І як вам тут?
Як я тут?
-Чи подобається тобі Флоренція. -Точно. Звісно.
Флоренція класна.
Мені подобаються вулиця та церкви.
Але не подобаються автобус.
Але я не дружня.
Що я сказала?
Ви сказали щось про вулиці.
-І церкви, і автобус. -Так.
А тоді сказали, що ви зла людина.
Йой.
Гаразд. А вам весело вдавати, що не говорите англійською.
Гарні туфлі.
До зустрічі.
Він шеф.
Чао.
Дякую.
Так, я єдина така тут.
Я обіцяла подзвонити мамі до початку «Дотику ангела».
Мушу йти. Надішли олію дерева ші.
Якщо очі — дзеркало душі,
сьогодні я хочу побачити вашу душу.
Мені не потрібен Мікеланджело. Мені потрібні ви.
«Нон воліо фарі сессо». Означає: «Я не хочу займатися сексом».
Як сказати: «Лише трошки»?
Перепрошую?
Він за це заплатив.
Заплатив. Він.
Дякую.
-Чао. -Я Джанкарло.
-Дуже приємно. -Емі.
-Ви американка? -Так.
Тобто…
Ви вивчаєте тут мистецтво?
Як і кожен американець?
Ну, дехто так,
але таких гарних не бачив.
Емі, розкажіть.
Хто ваш улюблений митець?
Ну, Майкл…
Мікеланджело. Звісно.
І…
І ще хтось.
До речі, моя сім'я володіє галереєю.
Вона неподалік. Заходьте.
Добре.
-Дякую за запрошення. -Будь ласка.
Ого.
Яка чудова техніка.
Світлотінь, ніби танець світла з темрявою.
Так, молодець.
Знаєте, Емі, у мене є друг, що живе в першій студії Караваджо.
Побачити, як там падає світло —
означає зрозуміти, як він малював.
Можна подивитися?
Саме це світло надихнуло його на створення більшості робіт.
-Це… -Те, що дано побачити одиницям.
Але рідкісна краса
заслуговує побачити рідкісну красу.
Ти той кухар.
-Так, Ліно. -Емі.
Як я міг забути?
Бачу, ти змінив взуття.
Мені воно набридли.
Я не питиму.
Це для мого друга.
Ой.
Так, я знаю. Я прийшла за зарплатою.
Слоан.
Нагадай, чому мені платять лише вночі?
Тому ж, чому я не лишаю готівку в барі.
В Італії є приказка:
«Можливість створює злодія».
Тобто я стаю мішенню, коли йду додому з пачкою грошей.
Нехай він тебе проведе.
-Що? -Нехай проведе тебе додому.
Це буде честю для мене.
Так ти намагаєшся залагодити те, що сміявся з мене?
Дозволь почати спочатку. Яка їжа тобі найбільше подобається?
Так кухарі підтримують розмову?
Я люблю корнетті.
Але ж це випічка.
Ти ж розумієш, що ти в країні найкращої їжі.
Я гадала, найкраща їжа у Франції.
Французи не зготують пасту.
Для приготування всіх страв потрібні масло та картопля.
Якщо потраплю в Париж, навряд чи погоджусь.
Одна поїздка в Париж — і ти гурман?
Ого.
-У цьому й проблема американців. -Ти завжди такий милий?
Перед поїздкою до Парижа спробуй справжньої флорентійської їжі.
Ти був у Парижі?
Ні. Я не покидав Італії.
-То ти знаєш усе? -Усе про Італію.
Гаразд.
-А що це? -Йой.
У тебе хороший смак.
Кажуть, що тут Данте зустрів Беатріче. Кохання свого життя.
Одна з найкращих любовних історій.
Справді?
Ну, так кажуть.
-Це було давно. -Чому ти так гарно знаєш англійську?
-Я вчився на перекладача. -Художнього?
Лише так я міг полишити своє містечко.
Щоб знайти свій шлях до становлення кухарем.
То ти вчився перекладати книжки, але став шефом?
Але мій батько…
Він не цього для мене хотів.
-Так. -Розумію.
Більше, ніж ти думаєш.
Готувати я полюбив через маму.
Вона вчила мене з самого дитинства.
Флоренція так відрізняється від моєї місцини.
Техасу?
Саме так.
Земля Лайтніна Гопкінса та Фредді Кінга.
Гаразд, пане «Я не люблю Америку».
Та це ж блюз.
-Привіт, Дулай. -Привіт, Ліно.
Америка хоч одне зробила добре.
Може й не одне.
Дякую.
-Поцілунок. -Що?
«Бачі» — поцілунки.
Ні, дякую.
І твоє ім'я.
Амі.
В Італійській воно несе конотації любові.
Я Емі.
Скорочено від Амашей.
Це мова зулу й означає «прекрасна».
Так, так і є.
Добре.
Що ж…
Це не…
Визнаю, це було краще, ніж їхати автобусом.
Дякую, Ліно.
Будь ласка.
Тримай.
Ну, я пішла.
Бувай.
Унизу тебе кличе хлопець, який пахне часником.
Привіт.
Через домофон не вийшло.
Він не працює.
Та-да!
Тепер ніяких автобусів.
-Я не прийму цього. -Ні, це подарунок.
-Але він новий. -Ні…
Ні, насправді…
Я його знайшов.
-У нас так заведено. -То ти шеф та викрадач велосипедів?
Це один з моїх улюблених фільмів.
Як тобі віддячити?
Пообідай у моєму ресторані.
У мене є хлопець, Ліно.
Ну, я не думав, що в такої дівчини немає хлопця.
Але, будь ласка, будь моєю гостею.
Добре?
Вони теж можуть прийти.
РЕСТОРАН «ВІНЬЯ ВЕККІА»
Ти Емі?
Так.
-Так, я Емі. -Чудово!
Прекрасна.
Ліно розповідав про тебе. Американка.
-Так -Так.
Ходімо. Ви друзі?
Ходімо, друзі, будь ласка.
Дякую.
-Вона тут. -Привіт.
-Тут так класно. -Звісно.
Воду, Фрізанте?
Так. Дякую.
-Можна нам меню, будь ласка? -Ні.
Ви їстимете меню.
Гадаю, вона каже, що ми спробуємо кожну страву.
-Молодець, так. -Грасіас!
Правильно казати «ґраціе».
-Можеш вивчити хоча б одне слово? -То ти й з ним спиш?
Боже, Ліндсі.
Ні, вона зустрічається з цим Джоном.
Джанкарло.
-Ліно мій друг. -Так.
Друг, що дарує тобі велик і бронює ВІП-столик?
Так.
За друзів!
Боже мій.
Ого.
Сподобалось?
-Дуже сподобалось. -Так? Чудово.
Я повернуся сюди на медовий місяць.
Ви лише друзі?
Бо…
-Може, щось більше? -Так.
-Якщо продовжиш сюди ходити. -Боже.
Ого.
Ми підемо… Вамонос.
-Чіка. -Чао! Бувай!
Зроби правильний вибір.
Чао.
Їм сподобалось.
Не думаю, що хтось з нас їв таку чудову їжу.
Я точно не їла.
Будь ласка.
Дякую.
Емі!
-Гей! -Привіт!
Йой, уже десята година.
Не вітаєшся?
-Ні, привіт. -Чао, красуне.
-Я ж казав, що заберу тебе. -Так.
-Ходімо. -Так.
Чао.
Бувай.
Половину програми пройдено, і я хотіла запитати…
Я добре справляюся?
Рада, що ти запитала, але це те, що ти сама мусиш зрозуміти.
Просто хотіла дізнатися…
чи якась з моїх робіт підходить для виставки.
Або,
може, я можу якось покращити свої вміння…
Зараз ти закритий бутон. Розумієш?
Перепрошую…
Я кажу,
поглянути вгору.
Замість того, щоб дивитися на листок паперу.
Точніше, зазирни всередину.
Гадаю, одного дня
ти поглянеш на минулу себе й побачиш себе в новому світлі
через призму того, що ти робила в молодості. Зараз.
Можливо, це знайде своє відображення на полотні.
Можливо, ні.
Так чи інакше,
ти розквітнеш.
Пронто.
«Пронто» звучить як назва низькопробного томатного соусу.
Зі!
-Як там переїзд до Лос-Анджелеса? Зі.
-Де твоя доросла музика? -Чекай.
-Це… -Твоя мама? Так.
Учора прилетіла в Лос-Анджелес. Вона розійшлася з Роном.
Вона замовила місце в ашрамі для мовчазної медитації,
про що я їй давно казала. Я про мовчазну медитацію.
Я в нормі, Амашей.
Я звільнилася від всієї маячні.
Я звільнилася від романтичного комплексу,
який змушує жінок концентруватися на будь-яких стосунках більше,
аніж на стосунках з собою.
Мамо, передай слухавку Зорі.
Доню,
я знаю, що ти хотіла вивчати мистецтво в білій Європі,
на відміну від доньки Мері, яка поїхала навчатися в Кенію.
Але послухай мене.
Не смій закохуватися в якогось діснеївського принца зі своїм замком.
Мері зустрічається з доктором наук у Найробі.
Це вже геть інше.
Я не закінчила говорити. Добре. Дзен.
Це б не була мама, якби не суперечила собі
по вісім разів за дзвінок.
Знову розлучення?
-Вона в нормі? -Оговтається.
Це ж не вперше.
Боже, сподіваюся, ми чинимо краще, ніж вони.
Вона не випила пів пляшки Hennessy. Хороший старт.
-Як там нова робота? -Нормально.
Я вже маю закінчувати з планами уроків…
Діти співачок Destiny's Child
хотіли б, щоб чоловіки не називали їх імена.
Нехай буде так.
А ти там як?
Я почала замислюватись, чи дійсно маю талант.
Ми всі знаємо, що ти вмієш малювати.
Як і я грати Wind Beneath My Wings на піаніно.
У цьому й річ. Ти вже не граєш.
І я не хочу, щоб мистецтво було чимось, що я просто спробувала.
Краще тікай.
Боже, мама знайшла альбоми Чаки Хан.
Піду нагляну за розлученою.
Тато та Максін купили квитки на твою виставку.
Тато хоче перевірити, скільки соусу влізе в його валізу.
Ти відчуєш його запах одразу.
Люблю тебе. Бувай.
Мамо.
-Перестанеш чіпати мої речі? -Ні.
У цій сукні я цілувалася з Нене Черрі після концерту.
Вона запросила мене поїхати з нею в тур.
Що ти знаєш про Ліно?
Дай подумати.
Ми приїхали у Флоренцію приблизно в один період.
Шість років тому він прилетів з Сицилії.
А я думала вчитися.
Не пам'ятаю. Можливо.
Може. Якщо так, то це не легка дорога.
Їм тут важко.
Кому їм?
Сицилійцям.
Сицилія не така, як решта Італії. Це як південна та північна Італія.
Південна Італія дуже відрізняється.
Ніби інша культура.
Їх часто вважають чужими.
-Я дещо про це знаю. -Чому ти питаєш про Ліно?
Чао!
Патриція питає, чи можемо ми позичити…
пляшку Просекко.
Одну пляшку Просекко?
Одну пляшку, гаразд.
Я все думаю про ту вечерю.
Це було…
Це було мистецтво.
Я висловлюю себе через їжу. Так.
Я не хотіла так тікати тоді. Це все Джанкарло.
Ну, ми з ним…
В Італії ми кажемо:
«Коханню правила не писані».
Звісно. Дай вгадаю.
Це частина вашого гімну.
Але ми ж друзі, так?
Ми хтось.
Друг може показати подрузі всю Флоренцію.
Так.
І якщо ти не закохаєшся в мене,
то принаймні закохаєшся у Флоренцію.
Добре.
Чао.
Добре.
Скільки?
СПРАВЖНЯ ШКІРА 30
Добре.
Дякую.
Не купуватимеш?
Не знаю.
Малюнок має пройти на виставку.
Тоді тато побачить в мені художницю.
Що?
Ого.
Оцей.
Оцей мені подобається.
Це наша спільна ніч?
Чому не розповідаєш про Сицилію?
Сицилія — це загадка.
Не відповідь на запитання.
Тоді скажу, що в нас кажуть:
«Коли Бог створював Сицилію, він створив рай.
А тоді, для балансу, він створив сицилійців».
Нумо їсти.
Я голодний.
У Штатах спочатку подають салати.
Оце інновація.
Що таке?
Ти скільки оцту налила?
Використала бальзамічний оцет.
Ну, добре, що він лише в салаті.
Добре. Не хвилюйся.
Зі мною ти завжди добре їстимеш.
У тебе є паста? А часник?
-Зготую щось нове. -Добре.
У мене є оце та фузілі.
А часник отам.
Так.
Дякую.
У мене залишилося два тижні у Флоренції.
Не віриться, наскільки близько я…
до повернення в старий університет.
Мої батьки, ну, мій тато, що приїде сюди наступного тижня,
для нього важливо, щоб у мене була правильна освіта та робота.
Він хоче, щоб я була в безпеці.
Знаєш, чому у Флоренції найкращі витвори?
Вона в долині,
тому вразлива для нападів.
Багато століть тому. У неї не було армії.
І тоді люди подумали:
«Якщо ми створимо найгарніші будівлі, найкращі витвори мистецтва,
люди подумають, що ми багаті.
І вороги не атакуватимуть місто, яке, очевидно, має велику армію».
Тож краса може гарантувати безпеку.
Будьмо, тату.
Це кампарі та содова. Щось схоже на апертив.
П'єш перед вечерею. Щоб розбудити апетит.
Це коли мені треба було будити апетит?
Просто спробуй, тату.
Добре. Тож.
Щодо університету.
Тобі потрібен чіткий план на майбутнє.
Емі, мені здається, ця мистецька програма тобі підходить.
Ти завжди робила все по-своєму,
але, не знаю, ти стала якоюсь витонченішою.
Навіть щаслива.
Тебе там переконали, що ти да Вінчі?
Тату, ти ж знаєш, що да Вінчі не лише художник?
А ти ухиляєшся від питання.
Що плануєш на наступний семестр?
Ти казала, що університет тримає для тебе місце.
-Ти можеш просто продовжити… -Нам дійсно треба про це зараз говорити?
Тут?
Чи взагалі?
Я ніжуся у Флоренції, тату. Я відкриваю щось нове, живу, навчаюсь…
Емі, що ти приховуєш?
Чому не хочеш повертатися?
Бо я декого зустріла.
І хто це такий?
Його звати…
Його звати Джанкарло.
Хлопче.
Принеси мені щось міцніше.
-Тату. -Маєте бурбон?
Тату, послухай.
Ще нічого серйозного.
Хочу побачити його.
Звісно, гаразд.
Він чудово підійде, щоб показати вам місто після вечері.
Звучить мило.
Сподіваюся, є ще місця,
адже для цієї подорожі я пожертвувала фітнес-клубом.
Знаю я одне місце.
Тут так гарно.
Сюди, тату. Так.
Правда?
Це він? На вигляд, як герой фільму.
-Будьмо. -Будьмо.
Боже мій.
На вигляд смачно.
Так!
-Тату, поглянь. -Оце інша справа.
Він скоро з'явиться.
-Усе гаразд. -Тут така смачна їжа.
-Так і є. -Найкраща у Флоренції.
-Чао. -Привіт.
Усе так смачно.
Чао. Я Ліно. Дуже приємно.
То ти кухар?
-Він шеф, тату. -Їжа просто чудова.
Дякую.
-Радий знайомству, пане. -Гей, ми ж лише зустрілися.
Дуже приємно.
Емі сказала, що ви юрист.
І що ви працюєте у сфері цивільного права.
І що ви навіть зустрічалися з паном Лютером Кінгом.
Я читав «Листи з Бірмінгемської в'язниці». Італійською.
Чудова робота. Як вам пан Кінг?
Доктор Кінг.
Я був тоді лише підлітком.
А він вплинув на вашу роботу?
Ну, він на всіх вплинув, синку.
Тату.
Розкажи.
Що привело тебе на кухню?
Ти маєш щось за плечима?
-Тату. -У тебе є ступінь?
За плечима?
Він питає, чи навчався ти в університеті.
Так, звісно. Я навчався в університеті.
Я вивчав переклад та поезію. Так.
Але, на жаль, не закінчив.
Вивчав поезію.
Не закінчив.
Ліно, ти виріс у Флоренції?
Ні. Я з маленького містечка на Сицилії.
Емі. Пробач.
-Мені так шкода. -Нічого.
Мені мінеральну воду.
-Привіт. -Джанкарло. Радий знайомству.
-Джанкарло. Дуже приємно. -Як ви…
Гаразд.
Мені дуже шкода. Я затримався в галереї.
Усе гаразд.
Тож,
твій батько — справжній техаський ковбой.
У вас є коні та корови?
Я маю ступінь доктора юриспруденції.
Добре.
Не знаю, що це вчора було.
Прийшов той нарядний, викаблучувався весь час,
а ще був той майстер шеф.
Тату, Ліно просто друг.
Якому ти подобаєшся.
І, щоб відповісти на твоє питання,
-мені не подобається жоден. -Чудово.
Дозволь дати тобі пораду.
Ти можеш закохуватись в багатьох,
але суть у тому, щоб знайти того, кого ти любитимеш і з ким знайдеш спокій.
І…
не думаю, що ти знайдеш його
за пів світу від дому з чужою тобі людиною.
Це неправда.
Байдуже. Ти ж скоро повертаєшся, так?
Я не платив таку суму, щоб ти по світу каталася.
-У пошуках себе. -Насправді…
Я за все платила.
Я платила.
Я нарешті дала собі шанс поєднатися з тією частиною себе,
яку занадто довго ігнорувала.
Ти про що?
Я хочу бути художницею.
Мені потрібна краса.
Ти можеш займатися мистецтвом у вільний час. Ніхто не забороняє.
Я не повернуся до університету.
Я переїду в Лос-Анджелес.
Я хочу зробити мистецтво роботою.
Не дозволяй забити собі голову.
Смокі Робінсон мав рацію.
«Подорожі — рай для дурних».
-Це Емерсон сказав. -Ну, він мав рацію.
Озирнися.
Це не твоє справжнє життя, Емі.
Привіт.
Слухай…
Знаю, минулого вечора…
Я купила тобі блокнот. Той, що тобі сподобався.
Думав, ти привела сім'ю познайомитися зі мною.
Але ти притягнула в мій ресторан Джанкарло.
-Так. Він просто відволікав… -А я? Ким був я?
Ні, серйозно, хто я для тебе? Адже зараз я вже не знаю.
Ти мене або соромишся…
-Ні! -…або я не вартий тебе.
Знаю, у мене не має галереї. Я не закінчив навчання. Я кухар. Отакий я.
І я готую,
бо через це я щасливий.
І живий.
І ти змусила мене готувати для нього?
Він їв мою їжу.
У моєму ресторані.
З твоєю родиною.
Мені дуже шкода.
Ти мені подобаєшся.
Гадаю, і я тобі теж.
Саме тому ти пришла тоді в ресторан.
Я відчуваю щось отут.
Унікальне відчуття.
Думаю,
з нас вийде щось прекрасне.
Добре.
Не розумієш.
Гадаю, нам більше не варто проводити час разом.
Це для мене…
Так легше.
Ліно…
Будь ласка, візьми це.
Будь ласка.
Зоро, я вчора порвала з ним.
А що з Ліно?
Я його навіть не знаю. Не зовсім.
Ти щойно сказала, що тобі погано, коли думаєш, що не побачиш його.
Ніхто не врізається у свого майбутнього партнера
на розі вулиці в іншій країні.
Хіба у Бога жорстоке почуття гумору.
-Так і є. -Програма завершилася.
І я відлітаю через два дні.
Ну ж бо, Зоро.
Ми знаємо, що таке не працює.
Казкове кохання.
Такі історії не для дівчат, як ми.
Емі, а якщо це не історія?
А якщо це просто твоє життя?
МИСТЕЦЬКИЙ ПРОЄКТ
Молодець, Емі.
Оплески, Ем
Емс, ти навчилася з цієї програми більше, ніж ми всі разом узяті.
Я на хвилиночку.
Ліно.
Ліно, зачекай.
Ти просто підеш?
Чому не привітався?
Не хотів руйнувати твій успіх.
Те, як ми все лишили…
Я радий, що побачив тебе.
Нормально попрощався.
Зайди до мене ввечері, після роботи.
Я виглядатиму тебе з вікна.
Емі.
Тебе тут чекають люди. Хочу познайомити тебе з деким.
Добре.
Приходь, будь ласка.
Це не має бути кінцем історії.
Я відлітаю через три години.
Люди їдять будь-де.
Ти на що натякаєш?
Переклад субтитрів: Павло Дум'як