СЕРІАЛ NETFLIX
ЛОС-АНДЖЕЛЕС, КАЛІФОРНІЯ
ЛИСТОПАД 2002
Як у Флоренції?
Так.
-Чекай. -Але інакше.
Жартуєш?
Оце так, я жила без сендвічів з помідорами
майже півтора року, щоб оплачувати рахунки за телефон.
Не віриться, що ти тут.
Овва, дуже смачно.
Ти пишеш про мене?
Ні.
Пишу про чергову любов мого життя.
Сподіваюсь, ти про їжу.
Це мій рецепт.
Щоб зробити смак багатограннішим, я додав
«рикотту салату».
Треба запам'ятати, може, колись відкрию свій ресторан.
Ніколи не звикну до того, як ти любиш блюз.
Я відкрив для себе блюз, коли хотів покинути дім заради школи.
Я знав, що це спричинить розкол.
Музика допомогла.
Але ж ти постійно з батьками говориш.
Ні, розмовляю лише з сестрою та мамою.
А з батьком?
-Ні. Я не розмовляю з батьком.
Скажімо так…
ми різні.
Ти така гарна.
Вибачте!
Ці стіни тонкі, як картон.
Так.
Я радий, що твоя сестра дозволила пожити в неї,
але, будь ласка, Зоро, можеш хоч колись виходити на прогулянку?
Вибач!
Я жартував.
ДІДЖЕЙ «АДР РАДІО»
І куди подівся мій дієтичний «Доктор Пеппер»?
Твій лікар Пеппер не дуже важливий, тож він тут, під раковиною.
Це «Доктор Пеппер». І я з Техасу, тож не вказуй мені, що важливе,
особливо за день до того, як я вчитиму дітей.
А де, в біса, кольоровий папір?
Так легше працювати.
Усе для готування повинно бути праворуч від плити.
Це шукаєш? Було у шафі в коридорі.
Боже. Кожного року ці довбані декоративні індички. Вип'ю кави.
Так. Твоя кава тут, біля раковини.
Це логічно.
Не потрібна мені логіка. Поверни чашки на місце.
-Тримай. -Дякую.
Добре.
Що?
Зі, що це?
Це так мама відправляє запрошення на День подяки.
Певно, думає, що вона не може знайти свою їжу для гіпі в Південній Каліфорнії.
Або скатертину кенте.
Хто взагалі подорожує з такою скатертиною?
Твоя мама.
Мама моя, звісно, унікальна.
Що там? Десять років, як вони з татом святкували День подяки?
Дванадцять.
Оце буде цікаво.
Твій батько їв нормальну їжу в Італії. Це не їжа.
Наші батьки — діаметральні протилежності.
Усією сім'єю зібратися пообідати…
Для сицилійців це ще та подія.
-Справді? -Так.
Вісім років пішло на те, щоб мої батьки зустрілися
з обранцем сестри, і це лише після згоди на заручини.
-Вісім років. -Так.
Довго ж вони думають.
Зірви їм дах, Амаше. Щасти.
Дякую.
-Чао! -Бувай!
-Гей. -Га?
У тебе сьогодні все вийде. На співбесіді всі попадають.
Дякую.
Чудово було б отримати нову роботу до того, як приїдуть батьки.
Так.
Що?
Твої батьки…
Не хвилюйся. Усе буде добре.
Так.
Побажай удачі.
Гаразд. Бувай.
Чао.
Щасти на роботі.
Від того, що ти просто дивитимешся, краще не стане.
Як це можна подавати?
Бо люди це їстимуть.
Чорт.
Скільки я б міг зробити за двадцять хвилин…
-Якби мені… -Годі.
Твоя їжа надто смачна для цієї кухні.
Те ризото з залишків. Боже.
Дякую, Андреасе. Мені приємно.
Краще ворушися, поки бос не побачив, що ти затримуєш процес.
РЕСТОРАН «МАНДЖА МІА»
-Ви з Брауна? -Перепрошую?
З університету Брауна?
-Так. Юристка. -Мій колишній ходив туди ж.
Трохи лівіше.
Ні, не так.
Правіше.
Ні.
Щось не так.
Вона догори ногами.
А ти пильна.
-Ну, просто, краще поглянувши… -Не відвертай компліментів.
-Пробачте. -І не вибачайся.
Вибачте.
Я дослідила митців з вашої галереї.
Є інтернаціональний шарм. Чудовий підхід.
Дуже сміливо.
Ага.
Сміливим я б назвала той ансамбль різномасної тканини,
що ти вирішила вдягнути на співбесіду.
Ідеш?
Вітаю.
Я Емі. Я тут новенька.
Швидше.
Їжа для вживання, а не споглядання.
Мамо, я сьогодні зробив ризото з мигдалем і броколі.
Відмінне від твого.
Як там робота?
Ресторан десь в центрі міста? Можеш пішки…
Який центр, мамо?
Тут немає центру міста.
Що? Це неможливо.
Не знаю, що сказати. Кажу, як є.
Ліно, замовлення готове!
-Привіт. -Привіт.
Чао.
Я сумувала.
Думала, може вип'ємо десь. Десь поблизу.
У мене чудові новини. Хлої взяла мене працювати в галереї.
Я просто відповідаю на дзвінки, але це каже, що вона бачить щось у мені
і, можливо, згодиться подивитись мою роботу. Що скажеш?
-Га? -Ну…
Сходимо в те місце, що ти любиш, в Сансет Джанкшн.
Я втомився, сонце.
Йой.
На годинку.
-Що скажеш? -Ну…
Ні.
Але… я дуже радий і пишаюся тобою.
Це лише початок…
Для тебе теж.
Здається, буде легше навчитись готувати на нашій кухні.
Вдома можна було отримати роботу через знайомих.
Тут я нікого не знаю.
Не все одразу, Ліно.
ГАЛЕРЕЯ «ЛІМ»
Зарезервуй мені столик у «Массімо» на восьму.
-Добре. -Сьогодні.
Так. На сьогодні.
І не дозволяй цій зверхній хостес зупинити тебе.
Скористайся моїм ім'ям й італійською.
І, якщо це не спрацює, скажи, що їхні орендовані картини
можуть відправитися до мамці.
Добре.
Хлої.
-Ви знаєте власника «Массімо»? -Звісно, він любить мене.
Не міг би він взяти на співбесіду Ліно?
Ви просите мене влаштувати вашого хлопця на роботу?
Лише співбесіду.
Ну, оскільки Массімо вас любить,
він був би вдячний, що ви привели такого талановитого автентичного
італійського шефа.
Зарезервуй столик, і поговоримо.
Добре.
«МАССІМО»
У тебе вийде.
Щасти!
І давно ви тут?
Місяць.
Достатньо, щоб вміти сісти в автобус.
Ресторан «Вінья Веккіа»?
Так.
Гарне місце.
Принаймні чув багато.
Ви працюєте в «Манджа Міа»?
Так. Намагаюся влитися в життя в новій країні.
Баклажан і на закуску, і на десерт, так?
Ви ж сицилієць, так?
-Так. -Ага.
Розумієте, я не шукаю су-шефів, лише головних кухарів.
Добре.
Це не проблема. Я готовий пробиватися нагору.
Якби я й найняв вас, ви ж не думаєте, що я платитиму за візу.
Ви ж зараз працюєте нелегально, так?
Я б на вашому місці залишався там. У нас тут вишуканіше місце.
Гадаю, ця…
«Манджа Міа» краще вам пасує.
Як усе пройшло?
Що сталося?
-Він і не збирався наймати мене. -Що?
-Ліно, що сталося? -Я запізнююся на роботу.
-Що з ним? -Ти мені скажи.
Він просто був у відключці. Навіть не дивився на мене.
Це на нього не схоже.
Звідки ти знаєш, Емі? Ваш медовий місяць на відстані тривав 18 місяців.
Тепер усе серйозно.
Мені треба йти.
Привіт.
Ти сьогодні рано.
Так… Роботи було…
-мало. -Угу.
Емі досі на роботі. То…
Що ти робиш?
Перевіряю.
Це зробили діти і написали, за що вони найбільше вдячні. Усе:
від картопляного пюре, дідуся й бабусі, і до Xbox.
Взагалі, це може бути списком бажань на Різдво.
-Як ти це оцінюєш? -І я про те.
Здебільшого, дивлюся на почерк і зусилля.
Треба віддати їм належне за спробу.
Ти хороший вчитель.
Дякую.
Ти не проти, якщо…
Ні.
…для цієї пори року.
До чемпіонату Європи три дні.
Не знаю, з ким грає Італія.
У вас 100 каналів, і жоден не присвячений найважливішому у світі виду спорту.
Дивись, щоб мій тато цього не чув.
Слухай, Зоро. Я хотів вибачитися.
Цей тиждень…
Він був дуже… важким для мене.
І я впевнений, що тобі теж важко… з нами.
Гаразд, вибач, бачу, ти зайнята.
Так.
І мені треба піти за покупками на День подяки.
Я розберуся. Дозволь мені цим зайнятися.
-Точно? -Так.
Список довгий, Ліно.
Я можу це зробити.
Добре.
Не забудь про купони. Так ти заплатиш менше.
Вийде дешевше, якщо дати їм картинки з їжею?
Не треба, дякую.
КОРН-ДОГИ
Дякую.
Боже, так смачно.
Браво.
Як у вас виникла ця ідея?
Це корн-дог.
Зрозумів. Ви не скажете. Таємниця шефа. Розумно.
ЛАЙЛА МАДІ: Я ЗБЕРІГАЮ
Лайло. Вітаю.
Вишукано.
Дивовижно, чи не так?
Так. Не можу відвести очей.
Він знає італійську.
Кобі. Більшу частину дитинства провів в Італії.
У цій роботі мені подобається те, що вона нагадує нам
про складність індивідуальності.
Що всі ми — призма.
У цьому випадку це мусульмани й американці.
Світу потрібно більше голосів, як у Лейли.
Хіба ти не маєш ходити, Емі?
-Так. -Вибачте, Тео, вона ще освоюється.
Справді?
На вашому місці я б тримався її.
Вона продала мені роботу.
Я розрахуюся з Пітером.
Непогано.
Дякую.
Якщо я побачу, що ти говориш з одним з покупців без дозволу, ти звільнена.
-Ясно? -Так.
-Привіт! -Привіт!
-Привіт. -Привіт.
Він сидить там кілька годин.
Ніколи не бачила, щоб чоловік нервував через вечерю.
Принеси мені дієтичний Доктор Пеппер. Якщо ти виживеш.
Дуже смачно пахне.
-Чао. -Чао.
Що ти робиш?
Думав про іншу основу для завтрашньої лазаньї.
Впевнена, вийде смачно.
Як шоу?
Усе було добре.
Навіть занадто. Я продала свою першу роботу.
Велику.
Чудово.
Але Хлоя не платитиме мені комісійні,
вона дала це зрозуміти.
Я не збиралася її продавати, просто вона була класною.
Це властиво тому, хто є митцем.
Хотіла б і я створювати щось таке.
Як ти, Ліно.
Ти митець.
Мабуть, я сама куплю собі медичне обладнання.
Добре. Я забула. Вибач.
Вибач.
Ліно оновлює День подяки.
Добре. Бо якщо техасці люблять щось, це інакше.
Чому тут п'ять ящиків з корн-догами?
Вибач.
Я був злим з тобою.
Я тебе кохаю.
Я тебе теж.
Мені подобається.
Я дивлюся на всі роботи в галереї, потім дивлюся на цю і…
Гей.
Так за тобою скучив.
Так?
ДЕНЬ ПОДЯКИ
Іду!
Лінн! Ти рано.
Чому дорослий відчиняє двері без сорочки?
Рада нарешті познайомитися.
-Емі в душі. -Угу.
-Зараз повернусь. -Так.
Де скатертина і свічки, які я прислала?
Сподіваюся, мої водорості тут.
Так.
Я цього не їстиму.
-І цього. -Ага.
Я таке не їм.
Це…
Це… сир?
Так.
Емі не казала, що я веган? Я не їм м'яса, масла та яєць.
Це ж неправильно.
Моя лікарка думає інакше.
Вона каже, що в мене холестерин, як у дитини.
У мене є домашній веганський хліб. Я хочу, щоб ти його подав, синку.
Звісно.
А де Зора?
Вона в аеропорту. Забирає Гершель і Максін.
Ми б вас забрали,
та ви не сказали, що приїхали два дні тому.
Привіт, красуне.
Привіт, мамо. Як справи?
Усе добре. Треба було залагодити одну справу.
-У Лос-Анджелесі? -Так.
Гаразд, мамо. Це Ліно.
Ми знайомі.
Йому не завадить керівництво сильної жінки.
-Накриєш на стіл? -Звісно.
-Привіт. -Так.
Боже мій.
-Привіт! -Привіт!!
-Привіт, доню! -Привіт!
-Тату. -Привіт.
-Як ти? -Добре.
-Привіт. -Привіт.
-Як справи? -Справляєшся?
-Так, звичайно. -Добре.
Бачу, у літаках досі подають лікер.
Що ж, вітаємо всіх у нашому домі.
Так, вітаємо в нашому домі.
Я добряче попотів, щоб протягнути цю пташку повз охорону аеропорту.
Я казала йому, що можна її й тут купити.
Каліфорнійську індичку, яку тримали на дієті?
Я привіз вам нормального грінберга з Тайлера на День подяки.
Ми дуже раді, що ви всі зібралися з нами тут.
У тому числі й Ліно, що приготував таку чудову вечерю для нас усіх.
З Днем подяки.
-З Днем подяки. -З Днем подяки.
Так.
Для мене сезон закінчився, коли «Тексанс» виграли «Ковбойс».
-Ліно! Уже знайшов собі команду? -Тату, Ліно любить футбол.
-Ой. -Хай там як,
інтуїція мене підвела…
То ти досі на своїй перші роботі?
О, так.
Поки мені тут важкувато…
Ніде не легко, синку. Продовжуй працювати.
Зоро, якщо колись знайдеш собі чоловіка, нехай він буде темненьким.
Якщо?
Хіба погано хотіти темношкірих онуків?
Ти зробила свій вибір. У мене ще є шанс із Зорою.
В Європі певно все інакше, але тут…
Про Європу, я ніколи не було на Сицилії.
У них там є щось схоже на День подяки?
О, так. Зараз урожай оливок.
-Ого. -Добре.
Так, батьки Ліно — фермери.
Сподіваюсь, вони органіки.
Так. Ми їмо плоди того, що самі виростили.
Моя мама навчила мене готувати їжу з найкращих інгредієнтів,
з найкращого, що дає земля.
-Хтось хоче ще батату? -Я ще б взяла.
І мені покладіть.
-Я поділюся з тобою. -Мені ще.
-Хочеш трохи? -Так, трохи.
Так.
Дуже смачно.
Я радий, що Емі нарешті знайшла роботу.
-Пирога? -Так, крихітко.
Дякую.
Тож…
У тебе була співбесіда в ресторані.
Що сталося?
Тату.
Що?
Ну…
Не всі італійці люблять інших італійців.
Якби я зупинявся щоразу, як хтось мене не любив…
Ліно, перепрошую, твоя сім'я не хоче приїхати на Різдво?
У нього не така дружня сім'я.
Чому так, синку?
-Тату. -Хай чоловік скаже.
Коли я пішов з дому…
я зійшов з традиційного шляху.
І багаторічної…
сімейної справи.
Тож мій тато дуже розчарований кожним моїм кроком.
Полишити дім, школу.
Завести темношкіру подругу?
Так, темношкіру, американку, не католичку.
Обирайте.
Зате в мене гарні новини.
Я продала свій бізнес.
І зробила перший внесок у чудове місце в Топанзі.
Я переїжджаю до Лос-Анджелеса. Сюрприз!
-Що? -Що?
Так, я хочу бути ближче до своїх дівчат.
Досі використовуєш гроші брата?
Тільки погляньте. Не заздри.
Просто Рон трохи успішніший.
Що я отримала за розлучення?
Плетене крісло та кілька альбомів Боббі Вомека?
-Так і знав, що ти візьмеш альбоми. -Так.
День подяки ж. Не починайте.
Ось.
Поки він не стане на ноги.
Ні, тату. Усе добре. Тату! Нам це не потрібно. Ні. Усе добре.
-Усе гаразд. -Тату.
У мене нова робота. Усе буде добре. І в нього все…
Пане.
Не треба. Ми в нормі.
У мене є заощадження. Я працював усе життя.
Нам не потрібна допомога.
Ліно, річ не в цьому.
Це між нами з нею. Усе гаразд.
Емі.
Просто візьми.
Хтось хоче вина?
Краще б не ліз.
Мама дійсно сказала, що переїздить сюди? Скажи, що я не розчула.
А де Ліно?
Він пішов.
-Пішов? -Сказав, що хоче побути сам.
І не дорікнеш йому Було негарно. Шкода його.
-Я думала, він тебе бісить. -Так.
Але він любить тебе. І він непоганий хлопець.
Ліно.
Що…
Що ти тут робиш? Тут небезпечно.
Що робити? Ходити?
Прогулянка після вечері — звичайна справа.
Чому тут ніхто не гуляє?
Сьогодні День подяки.
Усі вдома зі своїми сім'ями, де і ми повинні бути.
Це не моя сім'я.
Це не мій дім. Ця квартира, це місто.
Це не мій дім.
Ліно.
Зупинися.
Сідай у машину. Я відвезу тебе куди хочеш.
Я не знаю, куди піти, щоб почуватися своїм.
У мене тут немає друзів. У мене немає сім'ї.
Я втратив більшість часу. Це…
У цьому місті немає центру.
Це велике, невідоме мені нагромадження, що лізе у всі боки.
У мене немає центру.
Я приготував вечерю для сім'ї. Ніхто нічого не з'їв.
Не дивно, що твій тато вважає, що шефа з мене не вийде.
Ліно, вони їли їжу, що мала для них значення.
Гей.
Навіщо ти взяла гроші?
Він просто непокоївся.
Він думає, я не можу подбати про тебе.
-Ні. -А ти, взявши його гроші,
кажеш, що я неспроможний
-прожити в Америці. -Ні.
У Флоренції ми були щасливі.
Я був щасливий.
Певно, я марно сподівався, що тут ми будемо так само щасливі.
Ліно.
Емі, так?
Так, вітаю.
Привіт.
Я вам вдячна.
-Чула, ви її продали. -Ой.
Так. Продала. Я ваш фан.
Я десь читала, що ви починали художницею.
І скульпторкою, а ще працювали з колажем.
Не розумію, як вам вдається.
Ви з такою легкістю змінюєте напрямки.
То ви теж художниця?
Я не знаю, хто я.
Тобто, я трохи малюю, але…
не можу сказати, чи в правильному напрямку рухаюся
і чи навіть зможу це зрозуміти.
Схоже на мене.
Я цілу вічність не могла наважитися в якому напрямку рухатися
і віддати всю себе на пошуки чогось нового.
Час від часу я малювала жахливі картини.
Я вам не вірю, але…
Вони всі якоюсь мірою жахливі.
Поки це не змінюється.
Мистецтво — це процес. І цей процес дуже важливий.
Але, якщо тобі подобається, що ти робиш, труднощі того варті.
Лейло?
Ага. До зустрічі.
Вітаю. Перепрошую. Я шукаю Ліно.
Емі, так?
-Так. -Гей! Ти не встигла, Ліно пішов раніше.
-Гаразд. Вибачте, що перервала гру. -Це матч.
Можна дещо спитати?
Чому ви так любите футбол?
Удома всі грають.
Ліно.
Вибач.
-Зараз середина ночі. -У мене для тебе дещо є.
Грітс з маслом.
Спробуй.
Це полента.
Так. В Італії полента. У нас грітс.
Розумієш?
І там і там працює.
Як і ми.
Пригощайся.
А потім одягайся.
Гей, ви встигли. Італія наступна.
Чао, друзі.
У Сільвіо сім'я з Сицилії.
Ти сицилієць? Я з Кастеллеоне, це біля Чефалу.
Так! Мій батько — сицилієць!
Він з гір, а от я народився й виріс у Римі.
Візьмемо по пиву?
Звісно.
Ходімо. Ну ж бо.
Подобається?
Ще два пива?
-Два! -Два.
-А де попити нормальної кави? -Не знаю.
А «Ля Републіка»? Американці не розуміють Італійську політику.
Так, я і сам наполовину розумію.
-Не розумію. Будьмо.. -Будьмо.
-Будьмо.
Я люблю тебе.
-Ще два пива? Друже. -Люблю тебе.
Радий, що ти прийшов. Класно було.
Дякую.
-Бувай. -Бувай, Емі!
-Було класно. -Чао.
Чао.
Що сказав Сільвіо?
Сказав, стане краще.
Ти куди?
Куди… Ліно!
Це місце нам підійде. Я впевнений.
-Можна сказати дещо? -Так?
Мені начхати на футбол.
Але, якщо мені доведеться все життя
розбиратися в офсайдах та кричалках,
я хочу робити це з тобою.
У нас вийде, Ліно.
У світі, де може статися будь-що,
та в місті, у якому немає центру,
я буду твоїм центром.
А ти моїм.
Знаю, у нас є мрії…
але мені байдуже, якщо ми їх не досягнемо.
Або якщо ми не виїдемо з квартири, у якій зараз живемо.
Поки я з тобою.
-Ні. -Ні. Це мій момент.
Виходь за мене.
Так!
Звісно вийду.
Браво!
Чудесно.
-Спершу подзвонимо твоїм рідним. -Ні.
Любов моя, спочатку подзвонимо твоїй сім'ї. Ну ж бо.
Ти казав, що італійці люблять хорошу любовну історію.
А наша — на віки. Ну ж бо.
Добре.
Усе буде добре.
Добре.
Алло?
Слухай, тату.
Дзвоню з гарними новинами.
Я слухаю.
Ми з Емі зіграємо весілля.
Алло?
Алло, тату?
Я тут.
І нічого не скажеш?
Було б краще, якби я не підіймав слухавку.
Тату, ти що?
Спочатку ти йдеш з дому, полишаєш сім'ю та землю задля навчання.
Це вже неповага.
Потім їдеш до Америки…
Так.
А тепер ця дівчина.
Її звуть Емі, тату.
Її звати Емі.
Американка.
Не знаю, скільки ще зможу витримати…
Ти не мій син!
Каже, ти не мій син.
Ліно.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як