UNA SÈRIE DE NETFLIX
Lino, els has d'explicar allò del pastisser.
Vaig acceptar portar un regal a un compatriota.
Un sicilià que no coneixem i que viu en algun lloc de Los Angeles.
No entenc què té de dolent.
Arribo i el paio ja està embolicant un pastís.
- Un pastís? - Sí.
El Lino havia promès portar-lo de Sicília
a Los Angeles per al cosí d'aquell home.
Però no tenim cap adreça. Només "Hollywood".
I el seu nom, Antonio Russo.
- No el trobareu mai. - No ho sé.
Com es deia l'agència
de quan els llogaters no pagaven?
Policia de Los Angeles.
Collons, Amy.
Més val que els pagueu a temps, perquè a casa meva no hi torneu.
Lino, què és això?
Arancini?
Aquest cop els he fet amb safrà.
Estic intentant que els posin al menú perquè ve molt poca gent.
El David i el Preston diuen que podem plantar un hort. Mola, no?
Si seguim menjant així, sí.
És com tenir una trattoria al jardí.
Sereu els nostres millors llogaters.
Espero tenir el meu propi restaurant de debò algun dia.
Sí.
Ken, tu cuines?
Barbacoa sobretot.
- És un gran què a la nostra família. - I a la meva.
Ningú pot competir amb la papada de mon pare.
No l'hi diguis al papa, però és la pura veritat.
L'has conegut?
La setmana passada. És el millor.
Un pare entregadíssim, estima molt son…
Perdona, Lino.
No, tranquil·la. No passa res.
- No em crec que ja coneguis son pare. - Crec que va de debò, Amy.
M'agrada, Z.
A mi també.
Mira't. Ja et veig prenyada i criant un quarterback en miniatura.
No.
Però els nostres fills serien preciosos.
Què?
És que mai t'havia vist així.
El Lino i tu no voleu tenir fills? Teniu casa i esteu casats.
No. Zora, tu tens una feina que t'encanta.
Aquesta part de la meva vida acaba de començar.
M'entens? M'encanta la galeria, no et pensis, i tinc un bon sou,
però no tinc temps de crear.
Ara mateix un fill seria…
No començaria mai. I el Lino sap que no estic preparada.
A més, ens acabem de casar, o sigui que tenim temps.
Li presentaré la mama.
Ja ho sé! Però no sabrà on es posa si no l'hi presento.
D'acord. Llavors t'aconsello que ho facis amb més gent.
Així es comportarà més.
Sí? D'acord.
- Mengem-nos el pastís. - No!
El Lino va prometre portar-lo al cosí.
Al país de Nàrnia o al de Mai Més?
Vinga! Obre'l d'una vegada. Obre'l.
- D'acord! Mira què em fas fer! -Obre'l.
Deixem-ho estar.
No fan red velvet a Itàlia?
M'ha agradat rebre un trosset de casa, mama.
Ta germana va haver d'anar fins a Cefalù per enviar-te els tomàquets.
De debò?
En sortirà un pesto sicilià boníssim.
Com està la Rosalina?
I la Biagia?
És igual que tu a la seva edat.
Esperem que li passi.
Hauries de veure ton pare amb la nena.
I com vols que ho faci?
Sap que ens vam veure a Cefalù?
Que vaig agafar la meva neboda?
No. És més feliç sense saber-ho.
Això.
He de penjar, mama.
Adeu.
No ho veus? No està llest.
Ja ho vas dir quan vam ajornar l'exposició.
- M'encanta, però està pràcticament igual. - És completament diferent.
Si em permeteu, veig les capes que has afegit aquí i aquí.
És subtil, però la textura és més complexa.
Kiana, entenc que vulguis esperar fins que sigui perfecte,
però està llest per exposar.
D'acord, però espero que hi hagi tequila a l'estrena.
No vull veure ni una copa de vi rosat, Chloe.
S'ha de saber reconèixer el procés creatiu de l'artista.
M'hauries anat bé la setmana passada. El contracte de la Laila Mahdi s'acaba.
Li donen la portada d'Art News i es pensa que és la Cindy Sherman.
La Chloe vol que revisis aquests números.
Me n'oblidava.
M'hi he estat poc, però crec que he trobat el tal Antonio Russo.
RESTAURACIÓ DE LES TORRES WATTS CONSERVANT-NE L'ART
Gràcies.
Moltíssimes gràcies.
Gràcies a tu.
Si no haguéssim conegut ton cosí a Sicília, mai hauríem sabut
que teníem aquesta meravella a tocar de casa.
En Simon Rodia ho va fer tot a mà.
Sense cap experiència en arquitectura.
Sense bastides. Només imaginació i passió.
Va trigar 33 anys.
"Tenia pensat fer alguna cosa gran…
i ho vaig fer."
Senyor Russo, li puc ensenyar una cosa a ella?
- Sí. - He fet un dibuix.
Perdona, Amy. Soc l'encarregat, però ens falten mans
i avui m'encarrego del programa infantil.
M'encantaria.
Ja vinc, Gina.
Ho has dibuixat tu? M'encanta!
Ara dibuixa tu.
Jo?
D'acord.
La teva dona té mà amb el nens.
Sí, això sembla.
Si volguessis fer de voluntària, ens encantaria tenir-te aquí.
Sabeu que l'art no ha de ser perfecte?
DUES SETMANES DESPRÉS
Es pot fer amb qualsevol cosa.
Com les Torres Watts.
Se'n diu art trobat i en Simon Rodia va fer servir el que tenia a mà.
- Voleu fer les vostres pròpies torres? - Sí!
A veure què heu portat de casa.
Què dirien les vostres torres de vosaltres?
Joshua…
- Chloe. Sí, hola. Ara no puc parlar. - Has de venir a la galeria.
Venen de la New York Times Magazine a entrevistar la Laila.
Amenaça amb dir que ens deixa.
Ja saps que faig de voluntària…
Recordes que et vaig apujar el sou?
Fes que la Laila renovi el contracte ja.
No exposes fins d'aquí un mes i ara fas veure que despenges els quadres?
És dinàmic, una bona manera de mostrar-me disponible.
"La Laila es mou amb gràcia i determinació per la galeria." És emfàtic.
O un anunci.
Potser. El tracte de la Chloe és injust. El 50 % de les vendes?
- En vull el 75. - Totes les galeries se'n queden el 50.
És l'estàndard.
Digues-ho a Garboushian.
Què estàs fent?
Què?
La persona que vaig conèixer fa dos anys era una artista
que només es preocupava per l'art.
Ni pel New York Times ni pels diners, per l'art.
Estàs tan centrada en com vols que et vegi el món
que has perdut de vista per què volies ser artista.
I tu què en saps, de ser artista?
No, què has fet des que ens vam conèixer i em vas dir que volies ser artista?
Deu, onze, dotze, tretze… Tretze dòlars, càgon l'hòstia.
Perdona, Silvio, jo et vaig recomanar la feina.
No passa res.
Això està mort.
- És el menjar. - Ja.
He intentat que fessin el pesto, però…
- És una pèrdua de temps. - Escolteu.
Hem aguantat tant com hem pogut.
Però no guanyem prou.
Tanco el restaurant.
Veniu a buscar la paga.
Puta merda!
Perdona, obriran un altre restaurant?
Tant de bo. He de pagar el lloguer, però no vull perdre-hi més diners.
El local es quedarà buit.
I què passa amb totes les coses de la cuina?
Li importen més els diners. Sé que era molt important per a tu.
- Ho sento, Chloe. Ja em pots despatxar. - Que es foti.
- Què? - Tant de bo et poguessis veure la cara.
Beu.
I respira.
Bregar amb els artistes és la pitjor part d'aquesta feina,
però tu ho fas de puta mare.
Estàs disposada a mantenir converses incòmodes. És poc habitual.
Que es confitin la Laila.
Prefereixo tenir-te a tu.
Et vull oferir un ascens
a relacions amb els artistes.
I…
- És un pesto sicilià? - Sí.
D'acord.
És una puta passada.
Aquí els xefs obren restaurants de prova.
Per experimentar. En diuen pop-up.
Vull llogar el Mangia Mia i el seu equip.
Si tingués una sola nit per demostrar què puc fer,
els propietaris podrien invertir-hi.
I, si no, també seria una manera de fer-me un nom aquí.
No ens ho podem permetre.
Vull fer servir els nostres estalvis per al pop-up.
Vull apostar per mi.
Tot el que volem és una aposta.
Crec que junts podem aconseguir-ho.
Però si no hi estàs d'acord…
Hi ha cap restaurant així a Los Angeles?
Doncs n'hi haurà un.
És boníssim.
Això ja ho sé.
Un moment.
Sí, mama. Tallo els tomàquets i hi poso l'aigua i el vinagre. Espera…
Què més?
I aquesta és l'aula.
Mira, mama, et presento l'encarregat, l'Antonio Russo.
- Hola. - No pot ser ta mare.
Millor que paris.
Sí que l'és. I ella és ma germana, la Zora.
- Hola. - Hola.
Encantat de conèixer-vos.
L'Amy ha fet una feina meravellosa amb els nens.
En Simon Rodia n'estaria orgullós, Amy. I jo també.
He parlat amb la junta i t'ofereixen feina a jornada completa.
El sou no és gran cosa, però…
- Li encantaria. - Mama!
Antonio, t'agraeixo molt l'oferta, però jo no…
No li pots dir que no.
Ta mare és una dona molt sàvia.
L'hauries d'escoltar. Digues que sí.
Disculpeu-me.
No sé què és pitjor,
que acceptis una feina per mi o que busquis rotllo aquí.
La B. Sens dubte, la B.
Jo no busco rotllo.
I aquest vestit?
Amy, hauries d'acceptar la feina. És art.
Contribueixes a la comunitat. És el que et vam ensenyar.
Sí, mama, però ja tinc feina.
I la necessito, sobretot amb el lloguer del restaurant.
Necessito els diners.
- Però mai t'havia vist tan feliç. - Ho sento, però té raó.
Sí, ho faré demà.
Digui? Hola, guapa.
- Com estàs? - Bé.
I per què sembla que t'hagin matat el gos?
- La Chloe m'ha ofert un ascens. - És una mala notícia?
I el centre d'art de les Torres Watts m'ha ofert feina.
Però per molts menys diners, que necessitem.
Fa molt més del que tenia pensat que soc a la galeria.
I, no sé, m'hi començo a sentir…
còmoda.
Això és bo.
La mama diu que hauria d'acceptar l'altra feina.
Sí, ella sempre mana tothom.
És que, si al final accepto l'ascens…
el Lino podrà fer el que vol.
I, si accepto l'altra feina…
jo podré fer el que vull.
Aquests nens m'inspiren.
I el Watts, les torres, són l'art per l'art.
Amb aquesta feina hi hauria més art a la meva vida.
Què faig?
- N'has parlat amb el Lino? - No.
Doncs t'has equivocat de número. Això és entre el teu marit i tu.
De debò? No em donaràs la teva opinió?
Això és igual.
El Lino i tu sou una família ara.
Ho heu de solucionar entre vosaltres.
Papa, he de penjar. Avui tinc molta feina.
D'acord.
INAUGUREM AQUESTA NIT!
Faràs que se m'aboqui.
Te'm menjaria sencera.
Al Departament de Salut no li agradaria el que vols fer.
Tens la sabata descordada.
Moltes gràcies. Ets molt amable.
Ja està bé.
- Estàs bé? - Que estem a punt d'obrir i…
Per això el xef hauria de ser a la cuina.
- Desitja'm sort. - Sort.
Una copa?
- Hola. - És preciós.
- Felicita el Lino. És una passada. - Oi que sí? Hola.
- Sí. Hola! - Benvingudes.
Podries portar això a la cuina i que el Lino m'ho emplati?
Has portat menjar a la inauguració?
He vingut a fer-li costat al Lino. No volia perdre'n l'oportunitat.
De mirar com mengen els altres?
Està bé. No et preocupis.
M'ho emporto i t'ho emplato.
- Gràcies, nena. - De res.
Vaja! Hola, Antonio.
Disculpeu.
- Ha begut? - Sí. Escolta.
Ho faré aquesta nit. T'he fet cas i he convidat el Ken.
Jo no et vaig dir que li presentessis la mama aquesta nit.
"Amb més gent", te'n recordes?
Però m'has d'ajudar si la mama no es comporta.
- La mama… - Zora…
Si som dues contra una, serà bufar i fer ampolles.
I t'he portat jugadors de futbol americà afamats.
Hola.
D'acord. Que Déu t'ho pagui.
- Hola, Ken. Com estàs? - Hola. Bé. I tu?
Sí, passeu, nois.
- Jonathan, hola. - M'alegro de veure't.
Igualment. Benvinguts a L'Isola.
Estem contents que hàgiu pogut venir. Tenim una taula per a vosaltres.
- Fantàstic. - Seguiu-me.
Passa'm el vi.
Suposo que no eres prou bo per forjar-te una bona carrera.
- Entre les contusions… - Què?
- …i el racisme… - Ajuda'm.
- …l'NFL necessita… - El Ken és mestre, no jugador.
Ja no.
Alguna ITS?
- Mare! - No, senyora.
Quants fills tens?
Cap, senyora.
Així que ets l'únic jugador que no la juga.
Quants diners vas estalviar?
L'educació està mal pagada.
Recordes que jo soc mestra, no, mama?
Estic de part teva.
He invertit bé els diners. Diríem que amb els diners soc conservador.
Tranquil·la. No és que sigui republicà.
En realitat, no voto ningú.
Sí, d'això n'hem de parlar.
Zora, nena, no has tingut cap relació seriosa.
Només vull assegurar-me que sigui prou bo per a tu.
Relaxa't i deixa'm fer.
Voleu alguna cosa? Més vi?
Li explicava a la Chloe el que has fet al centre d'art.
Es veu que allà també has avançat molt.
- Sí, jo… - Escolta.
Un moment. Què?
El Ken i jo marxem.
Per què? Em pensava que us quedaríeu més.
Felicita el Lino de part meva.
Espera, Zora. Ken!
No sé fins quan, però avui el teu marit ha tingut èxit.
Sí!
- La sensació és indescriptible. - Podem fer-ho funcionar.
La Chloe em vol ascendir. Càrrec nou i segurament més diners.
- De debò? - Sí!
- Diu que tinc els artistes a ratlla. - No et fa il·lusió?
No vull gestionar carreres, vull tenir-ne.
Però està bé estar sol·licitada. L'Antonio m'ha ofert feina i…
Espera. L'Antonio?
Sí, m'ha ofert feina.
- Doncs accepta-la. - No, Lino, no puc.
Volia dir-t'ho l'altre dia,
però no em va semblar possible complir el teu somni
i el meu.
- Oh, no. . Sí.
T'estimo per estar disposada a quedar-te a la galeria, però ens en sortirem.
- Segur? - Sí.
És una reducció de sou contra un ascens.
Sí, però em sembla molt senzill.
Hem de lluitar pels nostres somnis. És la nostra vida.
Ara o mai.
A més, amore, no puc ser feliç si tu no ho ets.
Què?
- Com diem a Texas, o tot o res. - Sí.
I, amb tu al meu costat, cap somni és massa gran.
A veure què dius quan no puguem pagar la calefacció.
Vine aquí. Mai hem tingut problemes per escalfar-nos.
- Digui? - Endevina què faré aquesta nit.
"Hola. Estàs ocupada? Pots parlar, Zora?"
- Pots parlar? - No, estic treballant.
Estàs enfadada?
I no tens ni idea de per què.
D'acord, sigui el que sigui, podem arreglar-ho? Vull dir-te…
Parlaré quan estigui llesta.
Espera. Hola?
Però què…
- Hola. Soc la Zora. Deixa un missatge. - Ho…
Z, no sé què passa, però t'estimo.
T'estimo. Em pots trucar, si us plau? Adeu.
Per què deixar una galeria al centre de l'art de Los Angeles
per pintar amb nens?
No et deixaré tirada.
Em quedaré fins que trobis un substitut.
Ja m'espavilaré.
Tant de bo haguessis sigut sincera.
Et considerava la meva mà dreta.
- L'Isola, 20 % de descompte. - No, gràcies.
- No ens interessa. - El millor italià.
El millor! D'acord. Jo us he avisat.
Hola. Soc la Zora. Deixa un missatge.
Zora, em pots trucar? Ha passat massa temps.
L'ISOLA: MENJAR ORIGINAL I INTENS QUE EVOCA SICÍLIA A LOS ANGELES
Tens visita.
- Hola. Què tal el dia? - Hola.
- Sí? - Ho he aconseguit.
M'associaré amb els antics propietaris.
Han llegit les crítiques i volen fer permanent L'Isola.
Quina passada! Sí!
Sí, et faria un petó, però m'he de posar gel al genoll.
- Encara et fa mal? - Sí.
A veure?
- Està calent. - Sí.
Per això m'hi poso gel.
- Has d'anar al metge. - No. Amore, no és res.
Vens sense trucar?
T'he trucat, però no me l'has agafat. Et porto tomàquets del mercat de pagès.
Què vols?
Al Lino li fa mal el genoll. Necessita un ortopedista.
El Ken li podria recomanar algú?
- Saps què em molesta? - Què?
Després de tot, només has vingut perquè necessites una cosa.
No has canviat des que érem petites.
De què parles?
Venies plorant perquè perdies els diners del dinar.
Diverses vegades a la setmana, Amy. I jo et donava diners.
Però tu, una puta adulta, no pots ni ajudar-me
l'única vegada que t'ho demano.
- De què parles, Zora? - Et vaig treure la mama de sobre
durant el seu segon divorci, mentre tu t'enamoraves a Itàlia.
Vaig deixar que el Lino, un home que ni coneixia,
visqués aquí mentre us muntàveu la vida.
Sempre m'he preocupat per tu i tu no m'ajudes amb el Ken i la mama?
D'acord.
Em sap greu haver perdut els diners del dinar.
I t'agraeixo molt tot el que fas per mi.
De debò.
Però, sincerament, l'hi podries haver presentat dinant,
com la gent normal, en lloc de fer-ho la gran nit del Lino.
També era una gran nit per a mi!
Potser no somio ser artista, però tinc somnis.
Vull el meu Lino.
Em pensava que tu ho entendries.
Els dies que et donava diners,
jo no dinava.
Mentre jo em preocupava per tu, qui es preocupava per mi?
T'he enviat el nom del metge.
Ja tens el que volies.
Ves-te'n.
Zora, espera.
Podem…?
Zora, parlem-ho.
CENTRE MÈDIC
El Ken diu que el Mac és el millor.
O sigui que coneixeu el Ken. Era un jugador collonut.
- Tu deus ser el Lino. - Sí. Encantat.
L'Amy, la meva dona.
Sense mi, el Ken s'hauria retirat dos anys abans.
Un quist de Baker, oi?
Feia temps que no en veia un.
Et derivaré a un oncòleg.
Tens un càncer rar del teixit tou anomenat leiomiosarcoma.
És un càncer agressiu que requereix un tractament agressiu.
Supervisarem la químio perquè el cos l'aguanti.
Reduirem el tumor abans d'operar per extirpar-lo.
Teniu fills?
No.
La quimioteràpia malmet l'esperma durant anys.
Si teniu pensat formar una família, heu de congelar esperma.
Déu meu.
Hem de començar el tractament aquesta setmana.
I el meu restaurant?
Hem d'alleugerir la pressió al tumor.
He de treballar.
El teu genoll s'aguanta pels pèls.
Si et trenques l'os, el càncer se t'escamparà per tot el cos.
Banc d'esperma Cryovial, en què puc ajudar-lo?
Jo també t'estimo, mama.
Com s'ho ha pres?
No l'hi he dit.
- No hi pot fer res. - Lino…
Només li faria mal.
L'hi diré quan s'hagi acabat.
Soc jove.
Farem la químio i l'operació.
I, quan me n'hagi desfet,
ho podrem explicar.
I la meva família?
Que quedi entre tu i jo.
D'acord.
Lino Ortolano?
Has d'omplir alguns formularis.
D'acord.
- Quant dura la sessió? - Unes quatre hores.
D'acord.
No cal que et quedis.
Et puc ajudar amb la paperassa. Vinga.
Estaré bé.
Ves-te'n.
D'acord.
Està bé.
D'acord. Fins després.
Em quedaré per aquí.
- T'han implantat el catèter fa poc? - Sí.
Nom?
Lino Ortolano.
Bé. Data de naixement?
El 25 de setembre de 1973.
I professió?
Soc xef.
D'acord. Et pots obrir la camisa?
Molt bé.
Així.
Ja està.
D'acord. Ja et pots relaxar.
Per si de cas, d'acord?
QUIMIOTERÀPIA
Què coi fots?
Tardaves molt. He agafat un taxi.
M'has dit que marxés.
M'he pres un cafè. He anat a seure en algun lloc una estona.
Quan he tornat i m'han dit que havies marxat, Lino,
m'he espantat molt.
Fins i tot he trucat al David per si eres a casa.
No hauries de caminar ni d'estar dret. No hauries…
Fa dues setmanes em vaig passar la nit dret i no vas dir res.
Llavors no tenies càncer.
Estàs bé?
- Ei. - No em toquis.
Déu meu. D'acord, mira'm.
- Estàs bé? - Sí.
Els meus ganivets.
D'acord.
Hem de tancar.
He pensat que potser podria fer d'assessora o…
o tornar a mitja jornada.
Qualsevol cosa per poder mantenir l'assegurança.
Si us plau.
Què passa?
Encara no tenim cobertura i…
ara mateix necessitem tenir assegurança.
Estàs embarassada?
És que necessito l'assegurança.
D'acord.
Trobarem la manera que no perdis l'assegurança.
Gràcies.
TANCAT
Hola, nena. Fa temps que no parlem. Com estàs?
T'estimem, Amy!
I allò que et vaig dir
no vol dir que no puguis comptar amb mi.
Segueixo sent ton pare.
Perdona.
Hola.
Ara no puc parlar.
Sé que estem passant una mala època,
però acabo de passar pel restaurant. Els socis s'han retirat?
Què passa?
Amy.
Lino! Truca algú!
El Lino està bé.
Acabo de parlar amb el doctor Atluri i has fet bé de portar-lo.
Ha de recuperar forces abans de l'operació d'aquí unes setmanes.
Amahle?
Soc aquí. Som aquí.
Soc aquí, nena. Soc aquí.
- Soc aquí. - D'acord.
M'has espantat.
Amore, l'hi hem de dir a la teva família.
Ha arribat el moment.
Ja ho sé.
Deixa'm trucar a mi.
Subtítols: Maria Romero Soronellas