NETFLIX PRESENTERER
Fikk du e-posten? Ring meg så fort du kan.
STATSADVOKATENS KONTOR
VI KREVER RETTFERD MEXICO DREPER KVINNER
RØR ÉN KVINNE OG VI ALLE SNAKKER UT
VOLDTEKTSMENN
Kom igjen. Vi blir sluppet inn gjennom en annen dør.
Arturo Bravo Díaz og Julia Velázquez Noriega?
Navn på familiemedlemmet?
Gertrudis Bravo Velázquez.
Ok.
Alder?
Unnskyld? Jeg forstår ikke.
Det er dere som har bedt oss komme.
Ja.
Hvis dere brydde dere om jobben
like mye som telefonen, hadde vi hatt et helt annet land.
Kan du bare oppgi din datters alder?
Står den ikke i mappen hennes?
-Bare så vi vet at alt stemmer, frue. -Hun er tjuefire.
Tjuefem.
Bursdagen hennes var i går.
Takk.
Noen identifiserende trekk?
En tatovering på venstre underarm.
En tatovering?
Har du et bilde?
Ok.
Et øyeblikk, bare.
Idioter.
Hva er det?
Det er ikke Ger.
Det er umulig.
De har hatt mappen hennes i månedsvis.
Folk på universitetet har fulgt med på dette.
Det er ikke henne.
-Vil alle være vennlige og gå ut? -Hva? Hvorfor det?
-Statsadvokaten er på vei. -Så nå må jeg gå?
-Vent utenfor, frue. -Denne veien, takk.
Men…
Beklager, frue. Vi kan komme inn igjen om et øyeblikk.
Herr Bravo, fru Velázquez.
Jeg er statsadvokat Zamudio Rodríguez.
Som jeg forklarte i e-posten min, ble jeg overført hit for noen uker siden.
Jeg leder nå etterforskningen av deres datters sak.
Den tredje statsadvokaten på saken på ni måneder.
Jeg følger ordre, frue.
Det var visst noe forvirring rundt mappen til Gertrudis.
Vi hadde ingen informasjon om lettgjenkjennelige trekk.
Noe forvirring?
Hvordan kan det oppstå forvirring etter ni måneder?
Jeg er veldig lei for det.
De er lei for det.
Vi vil se henne uansett.
-Hva? -Jeg vil se henne.
Er hun ikke vår datter, er hun noen andres.
Nei, det er i strid med prosedyrene.
Det var prosedyrene dine som fikk oss hit for å identifisere et lik.
Virker ikke dét smertefullt nok, svar meg på dette:
Hva faen gjør dere her hvis dere ikke klarer å holde orden på filene?
Likene ble funnet i en hemmelig massegrav og hadde ligget der en stund.
Nedbrytingen har kommet langt.
Det ville ikke være riktig å la dere gå gjennom…
-Hallo. -Hallo.
-Jeg heter Adriana. -Hei, Adriana.
Jeg er moren til Mitzy.
Datteren min forsvant for to måneder siden.
HVOR ER DE?
En dag gikk hun ut av huset vårt,
og vi så henne aldri igjen.
-Hvor forsvant Mitzy? Her? -Ja.
Men vi ble fortalt at hun sannsynligvis ble ført til et annet sted.
HVOR ER DE?
Takk, Adriana.
Vil du dele noe mer med oss?
Ja.
Mitzy har en søster.
Adela.
De er tvillinger.
Eneggede tvillinger.
Adela er gravid i 16. uke.
Og selv om jeg har kjøpt klær og leker til babyen,
føler jeg meg sant å si…
…merkelig.
Jeg kan ikke unngå å føle at jeg burde være litt mer…
…oppglødd, ikke sant?
Det er første barnebarn.
Og…
…jeg skammer meg…
…over at datteren min ser meg trist hele tiden.
Hun sier aldri noe.
Men jeg ser at hun har det vondt.
Og…
…jeg skulle ønske jeg kunne snakke med henne.
For å forklare.
Men jeg føler også at hun blir lei av at jeg alltid gnåler om det samme.
Og…
…jeg vil også hun skal vite at…
…at jeg selvsagt er glad.
Det er mitt første barnebarn.
Men jeg vil også at hun skal vite… at hver gang jeg ser på magen hennes,
er det søsteren hennes jeg tenker på.
Det er derfor jeg blir trist.
Og så sier jeg til meg selv at jeg skal finne henne,
og hun vil få mange barn.
Hvis hun har lyst, da.
Hvis ikke, trenger hun ikke få noen.
Sannheten er… at jeg føler meg glad noen ganger.
Men på en halvhjertet måte.
Hei, Adriana.
-Hei. -Jeg heter Paula.
Jeg har lett etter min mor, Augustina, i sju år.
Jeg tror lykkefølelsen kommer når du ser barnebarnet ditt. Ekte lykke.
Babyen vil gi deg nok en grunn til å fortsette å slåss med oss.
For det er det babyer gjør.
Du er ikke alene.
-Du er ikke alene. -Du er ikke alene.
Velkommen, Adriana.
Vil bare minne om at vi har med oss journalist Abril Escobedo i dag.
-Noen av dere kjenner henne. -Hei, Abril.
Hun tar notater til etterforskningen sin.
-Velkommen, Abril. -Velkommen.
Nå skal vi høre fra en som
har kommet hit før, men som vi har ikke sett på en stund.
I dag er en viktig dag for henne.
-Velkommen. -Velkommen, Julia.
Takk.
Jeg er Julia.
Moren til Ger.
Gertrudis.
Og ja, i dag er en viktig dag, for det er nøyaktig ni måneder siden hun forsvant.
Hjelp oss å huske, Julia. Hva var det siste du hørte om henne?
Ger var akkurat ferdig med utdannelsen. Hun er psykolog.
Hun har lyst til å jobbe med barn
med lese- og skrivevansker.
For å feire dro hun på tur med noen venninner.
Og…
…jeg har gått gjennom den offisielle prosessen.
Vi har gjort alt politiet ba om.
Vi var flere uker i området der hun forsvant…
…til vi ble lei av alle blindsporene.
Så når bursdagen hennes kommer i tillegg, føles det som å bli truffet av et tog.
Alt sammen gjør så vondt.
Også er det Arturo, Gers far.
Han tilbyr seg stadig å ta seg av alt sammen.
Han forstår ikke at det ikke er det jeg vil.
Jeg blir sint av det. Det gjør meg forbannet at han er så snill.
Jeg vil ikke at han skal være snill. Det jeg vil er å vite…
…hvor datteren min er.
Jeg forstår at det er hans måte å støtte meg på.
Jeg er takknemlig for at han passer på meg,
men jeg han må forstå at det ikke er det Ger trenger.
Jeg savner henne sånn.
I dag er det ni måneder siden hun forsvant.
Ger var lykkelig.
Og nå vet jeg ikke hvor hun er.
Du er ikke alene.
Se hvor jeg akkurat har tatt en dukkert,
mens du sitter fast i byen med all trafikken og forurensningen.
Her er en.
-Der er den andre. -Hei.
Det var alt, mamma. Glad i deg. Vi sees snart.
Og slapp av.
Broren min sa du gjør det vanskelig for galleriet.
Hva er det der?
Det er et broderi.
Nei, ikke bekymre deg.
Det er datteren min. Liker du det?
Vent et øyeblikk. La meg sjekke.
Unnskyld meg. Er De Julia?
-Ja. -Datteren min, Emilia.
Hyggelig å treffe deg, Emilia.
Ja. Jeg ringer senere, ok? Takk.
Unnskyld, barnevakten avlyste.
Her.
Får jeg se?
Ja, selvfølgelig. Beklager. Det var derfor tok jeg dem med.
Det er Ger.
I går ba de oss komme og identifisere et lik.
Kan du hjelpe meg, skatt?
Bestill meg en kaffe, så får du kjøpe deg hva du vil.
-Er du sulten? -Ja.
Unnskyld meg.
Etter Ger ble født,
krisemaksimerte jeg i lang tid. Det er det de kaller det, ikke sant?
Når du hele tiden forestiller deg de verste scenarier.
Men du vet aldri egentlig hva det verste er
før du våkner til nyheten at datteren din har forsvunnet.
DATTER AV KUNSTNER JULIA VELÁZQUEZ FORSVUNNET PÅ FERIE
Er du kunstner?
Jeg var det.
Hva håper du vil skje? Hva tror du du bør gjøre nå?
Ja?
Hvem er det?
Kom bare opp.
Hei.
Har du ringt galleriet?
De har prøvd å kontakte deg.
Jeg vet ikke hvordan du har det økonomisk, men du kan ha nytte av et salg.
Det trenger ikke være noe nytt. Du har så mye i studioet ditt.
Jeg broderer til meg selv, ikke til noen andre.
Hva?
Gjorde det ikke vondt?
Jeg følte i det minste noe.
Ger designet den.
Jeg føler meg også fortapt, Ju. Kjenner ikke meg selv igjen.
Når jeg prøver å snakke om Ger…
…er det som om syre inni meg brenner meg opp.
I ni måneder har jeg våknet opp hver dag
til så sterke smerter…
…at jeg tror jeg kommer til å dø.
Men det gjør jeg ikke.
Jeg kan ikke slutte å tenke på alt hun kan gå gjennom.
Hva de kan ha gjort mot henne.
I dag trodde jeg det endelig ville være over.
Jeg ønsket at det var henne.
Vi må dra og lete etter henne igjen.
Se hvor jeg akkurat har tatt en dukkert,
mens du sitter fast i byen med all trafikken og forurensningen.
Her er én.
-Der er den andre. -Hei.
Det var alt, mamma. Glad i deg. Vi sees snart.
Og slapp av.
Broren min sa du gjør det vanskelig for galleriet.
Du er alltid slik før en utstilling,
og det går alltid bra…
Frue.
Julia, det er Abril. Jeg har nyheter.
Jeg er opptatt akkurat nå, men ringer og forklarer senere.
Denne veien, takk.
Og vi er tilbake etter den nasjonale premieren.
Klokken er 09:23 denne vakre torsdagen.
Ikke glem at vi fortsatt har noen festivalbilletter igjen…
De må dessverre ransake dere.
44-33-58-98.
Snu deg rundt.
Mobiler og bærbare pc-er i esken.
Fortsett. Hun venter dere.
Hvordan går det, kjære? Lenge siden sist.
-Så lenge siden, Cas. -Hvordan går det med småjenta?
-Hun må ha blitt stor. -Hun har det veldig bra, takk.
Dette er Julia.
Takk for at du ville møte meg.
Vær så snill å sitte ned.
Tok dere med mappen?
Her er den.
Som advokat tar Cas bare saker som din, så hun må flytte hele tiden.
Har de tilbudt deg penger?
Penger?
Kompensasjon fra staten, for å få deg til å slutte.
Nei, de har ikke tilbudt meg penger.
FUNNET
Er det noe som ikke er her? Noe du ikke forteller meg?
Noe verken i den offisielle mappen eller av det Abril har sagt?
Vel, det er i den offisielle mappen,
men de prøvde å bruke det til å legge skylden på Ger.
Overvåkningskameraene i baren viser Ger og vennene hennes
som går på toalettet og sniffer kokain.
Hun bar på posen.
Hva tenker du om det?
Hva tenker jeg om at datteren min forsvant fordi hun festet? Er det det du spør om?
Nei. Det var ikke det jeg mente. Unnskyld.
Jeg må vite mest mulig for å finne ut hvordan jeg kan hjelpe deg.
Hva sa politiet?
De tok det opp igjen og igjen, som om det var det viktige.
Som om hun dermed ikke var verdt å lete etter.
Så venninnene hennes noe?
De merket det ikke engang. Sa hun var der ett øyeblikk og borte det neste.
Jeg har kjent begge to lenge. Jeg tror på dem.
Det har vært veldig tungt for dem også.
Hvem er det som har saken?
-De ansatte akkurat en ny… -Zamudio Rodríguez. Kjenner du ham?
Han er en av de beste. Men han er fortsatt en del av myndighetene.
Fant du alle disse menneskene?
Sannheten er at jeg ikke vet hvor jeg skal begynne å lete.
-Ja? -Unnskyld meg. Det er på tide å dra.
Det er noe viktig du burde vite.
Når noen er savnet, leter politiet vanligvis bare etter massegraver.
Det er lettere å finne lik enn mennesker som er i live.
Som du vet er tiden viktig i slike saker. Det har alt gått flere måneder.
Stedet der datteren din forsvant er nær et område med mye menneskehandel for sex.
Jeg må spekulere nå, men med det utseendet kan hun godt ha passert gjennom der.
De har funnet fangede jenter som passer din datters beskrivelse.
Hvis du vil, får jeg deg i kontakt med noen.
Eller så kan jeg spørre meg for og høre fra meg om noen dager.
Nei, jeg skal lete etter henne. Si hva jeg skal gjøre.
Lokalpolitiet kjenner deg vel allerede.
Ja.
La dem vite at du er tilbake. Jeg begynner å jobbe med informasjonen du har gitt meg.
Fortell noen hvor dere drar eller tenker på å dra.
Ring meg om du finner noe. Vær forsiktig.
Og ikke bruk en bil som kan spores.
Her.
Takk.
Spis opp.
Mamma, hva skjer?
Hvor er du? Er du ok?
At er orden, gutten min. Hvordan dét?
Hva mener du? Jeg har ringt i dagevis. Du tar aldri den jævla telefonen.
Ja, jeg vet det. Unnskyld.
Jeg møtte en god advokat som skal hjelpe oss å finne søsteren din.
Hjelp oss hvordan?
Julia?
Pedro.
Jeg gjør ikke noe galt. Jeg leter etter søsteren din.
Bare vær forsiktig og fortell meg hva du gjør.
Jeg er alltid forsiktig.
Ikke gjør noe dumt bare fordi du er trist.
Lett for deg å si når du er der.
Det var dere som presset meg til å komme hit.
Jeg hadde ikke lyst engang.
Vi er redde. Vi ville ikke du skulle bli værende her.
Men jeg er også redd.
Jeg kan ikke bare sitte her og vente.
Hva faen skal jeg gjøre hvis noe skjer med deg?
Det kommer ikke til å skje meg noe, og du trenger ikke gjøre noe.
Ikke vær sint på meg.
Jeg er ikke sint, mamma. Jeg er bekymret.
Det føles som…
Glem det.
Glem det?
Mamma.
Hva er det?
Ger er søsteren min, ikke sant?
Det er ikke bare du som har mistet henne.
Jeg tenker på henne og gråter fordi jeg savner henne hver faens dag.
Uansett hvor jeg er eller hva jeg gjør, brister jeg ut i gråt,
og du merker det ikke engang. Du er for opphengt i din egen smerte
til å se at det ikke bare er du som har mistet Ger.
Pedro-gutten min, kjære deg,
jeg tenkte ikke på det.
Glem det.
Vet ikke hvorfor jeg sa det.
Mamma,
seriøst,
fortell meg hvor du drar, ellers kommer jeg faen med fly og finner deg.
Ikke bekymre deg.
Jeg holder deg oppdatert.
Jeg er glad deg.
Og jeg i deg, mamma. Veldig.
Pass på deg selv.
Ha det.
-Er den siden i orden? -Ja.
-Hallo. -Hallo.
-Kan jeg få et trekk? -Jo da.
Takk.
Får jeg se?
LA DEN BRENNE
Har du lagd det?
Ja.
Hva heter du?
Jeg heter Liz.
Julia.
Du er ikke herfra, sant?
Ikke du heller.
Nei.
Hva med dem?
De fleste av oss er fra utkanten av byen.
Hvorfor er dere her?
For å omarme mødrene og familiemedlemmene på innsiden.
For hva, sa du?
Som støtte. De kom i går. De skulle møte noen jævla myndighetspersoner
som, etter å la dem vente i måneder på et møte,
sa det var et problem med mappene deres, og ba dem reise hjem.
Mødrene sa de ikke flytter seg før de får svar.
Tenke seg til? Hva ville du gjort?
-Har du barn? -To.
Pedro og Ger.
Ger?
Gertrudis.
Men hun likte aldri å ha et så gammeldags navn.
Hun foretrakk "Ger".
Vi har samme tatovering.
Virkelig kul.
Hva er det de gjør?
Hva da? Du er vel ikke en av de som forsvarer statuer?
Søster, hør etter! Dette er din kamp!
Ja, det er sterkt og godt.
Salsaen er nydelig.
FORDI DU ER UNG
Unnskyld, men sa du til henne at vi venter?
Ja, jeg sa det.
Lørdag eller søndag. Nå igjen? Jeg ringer deg opp igjen. Ja.
LOKALPOLITI
God morgen.
Hvordan går det? Fant dere noe?
Politisjef, mappen er tre år gammel. Finnes det ikke noe nyere?
Datteren min forsvant for ni måneder siden.
Ja.
Jeg vet det.
Kan vi få se på likhuset?
Jeg kan vise dere likhuset, men vet dere hva?
Det har ikke fungert på sju måneder.
Jeg gir Dem nummeret mitt. Hvis De hører noe, vær så snill å si fra.
Bare siden det er dere,
vi har funnet noe som kan være interessant for dere.
Vi er her i noen dager.
Hør, her fungerer det sånn
at containeren i veikanten som er full av
pene jenter,
kan være der et par dager, eller være borte i morgen.
Uansett blir det svært vanskelig å identifisere jentene senere.
Hva venter vi på?
Kjære Pedro-gutten min.
Jeg bare gir lyd fra meg så du ikke bekymrer deg.
Jeg ville bare si at arbeidet med advokaten går bra.
Jeg har også en tjeneste å be om.
Ring faren din og si at jeg sa ok. Be ham ringe galleriet.
La dem selge det de kan.
Jeg har prøvd å kontakte ham, men du vet hvordan han er.
Kom igjen.
Jeg må ta ut en del penger til å betale advokatsalæret
og noen utgifter.
Jeg forklarer senere. Glad i deg, kjæreste du.
Kom igjen nå.
Opp med farta. Kom igjen.
-Få dem unna veien. -Kom igjen.
Når det måtte høve for deg.
-Skynd dere. -Kom igjen.
Det var bedre. Takk.
Vanligvis er de migranter i slike saker,
men når det også foregår trafficking her…
Hei, åpne opp.
Nei, kjære. Ingen bilder. Og ikke et ord til noen om dette.
Vi venter fortsatt på at Nasjonalgarden skal komme.
-Dette er en personlig tjeneste, ok? -Ok, men ikke ødelegg kameraet.
-Hold øye med henne. -Jeg trenger det til arbeidet mitt.
-Slett bildene hvis du vil, men… -Straks tilbake.
Men jeg får det tilbake?
Det er vel godt nytt at hun ikke var der?
Vi vil lete etter henne her.
-Ville ikke gjort det om jeg var dere. -Hæ?
Med alt jeg nettopp ga Dem, kan De ikke føre oss hvor vi vil?
Gjør som dere vil.
Men jeg drar aldri dit. De liker ikke at en kvinne sier hva de skal gjøre.
Betjenten her kjører dere.
Hallo.
Til enden, så venstre.
Abril?
-Abril? -América, jeg er Abril.
Snakket dere med politiet? Idioter. Den faens politisjefen kjenner alle.
Hun har nok sagt det videre. De vil komme etter dere.
Kjenner du henne? Har du sett henne?
Jeg vet ikke. Hun ser kjent ut, men jeg er ikke sikker.
Jeg kom fordi Cas ba meg, men ingen av oss burde være her.
Jeg vet hvordan det er å få familie bortført, men vær så snille å dra.
-Hvor ville du ellers lett etter henne? -Pastoren. Dra til senteret hans.
-De er borte. -Hvem?
Politiet. Pakk tingene dine.
-Pakk tingene dine. Kom igjen! -Ja.
-Hva slags senter? Hvem er denne pastoren? -Jeg forklarer senere.
Det var alt, mamma. Glad i deg. Vi sees snart.
Hva er det der?
Og slapp av. Broren min sa…
Hun har vakre øyne.
Du er alltid slik før en utstilling,
og det går alltid bra, for du er fantastisk.
Hvorfor ble du involvert i dette hvis du har en datter?
Moren min spør meg om det støtt.
Men…
Vet du hvorfor? Jeg gjør det på grunn av datteren min.
Hun er grunnen.
Noen ganger blir jeg fristet til å droppe det og si: "Ikke mitt problem."
Kanskje skrive om noe annet. Men jeg kan ikke.
Jeg kan ikke.
Moren min sier også jeg er naiv og ingenting vil forandre seg.
Men det er en annen grunn for dette, datteren min.
Jeg vil hun skal forstå at hun skal si fra.
At mange trenger hjelp, og at vi må støtte hverandre.
Men ja, noen ganger…
Noen ganger er jeg fraværende, og jeg har dårlig samvittighet for det.
Her er den.
-Er det denne? -Ja.
Kom igjen.
Bamsen min!
Hør nå, hvis du blir der, kan du låne den. Jeg skal faktisk fortelle deg en historie.
Det var en gang tre små griser. De tre små grisene bygde seg et hus hver
for å beskytte seg mot en stor stygg ulv som ville spise dem.
Den første grisen bygde huset sitt av halm.
Den andre grisen bygde huset sitt av halm.
Ger?
RETTFERD! IKKE ÉN KVINNE MINDRE
JUAN FERNÁNDEZ MARTÍNEZ BRUN HUD, BRUNE ØYNE
HAN KOM ALDRI HJEM FRA JOBB HAN ER 25 ÅR GAMMEL
FERNANDA CASTRO CEBALLOS BLE BORTE 23. FEBRUAR 2009
DATTEREN HENNES SAVNER HENNE VELDIG
Julia? Jeg klarte ikke å finne deg.
Er du ok?
Cassandra sa man kan lete på en annen måte.
Martita, gå unna. Du kan bli truffet.
Du er ny, ikke sant?
Er det så åpenbart?
Du er nervøs.
Ja.
Jeg vet ikke egentlig hva som skjer.
Kommer du på mange av disse søkene?
Ni år.
To uker med søk hver måned.
Hver måned?
Ja, vi skulle bare ønske…
…det var flere uker i en måned. Jeg ser etter José Arturo.
José Arturo var 20 og Alexis 16.
Milynali var 13. Aldo var 20.
De forsvant samtidig som broren min.
I august 2012.
Alle disse årene, og…
Alle forsvant samtidig?
Alle de var sammen.
Men nå er det vi som er en familie.
Min venn Tere leter etter datteren Perla.
Hun og mannen hennes forsvant samtidig.
Tere satt igjen med barnebarna. Kan du forestille deg det?
Det er Yolanda.
Hun hadde trillinger, og en av dem forsvant.
Guillermo er han som er savnet.
Han kom hit til jul fra USA og ble aldri sett igjen.
Og Carmelita.
Sønnen hennes, Moisés, forsvant sammen med tre andre gutter.
Og Mari.
Sønnen hennes, José Manuel,
forsvant i 2010.
På den tiden rekrutterte de gutter på hans alder.
I 2009, 2010.
På den tiden var det helt forferdelig, med mange gutter som forsvant.
Vi måtte lære å lete etter dem overalt hvor folk sa de hadde sett noe på bakken.
Vi sa: "Kom igjen, jenter," og kanskje vi fant en ID eller et spor.
Noen klær de kanskje hadde lagt igjen.
Det var sånn vi begynte å lære hvordan man utfører søk
og hvordan man vet,
hvordan man ser hvor man kan finne noe.
Ja. Myndighetene har aldri…
Her borte! Jeg har funnet noe!
-Her borte! -Lalo, ta med macheten.
-Alan, kan du komme? -La oss gå.
Det er viktig.
Jeg tar stigen.
Her kommer stigen.
-Forsiktig. -Sett den så den er stabil.
Vi kan ikke ha noe av at noen faller.
Jeg tror det går bra. Den er stabil.
-Ja. -Veldig bra.
Det er vel ikke så dypt?
Nei, det er ikke så dypt. Man kan se noen klær.
-Trenger ikke være mange der. -Lukter det?
Litt, ja. Ok, jeg går ned.
-Jeg kan også. -Hvem flere?
-Ikke noe problem. Jeg gjør det. -Jeg vil også gå ned.
Sikker?
Ja, jeg er sikker.
-Gi henne et par hansker. -Tere, gi henne et lommetørkle.
Og hansker.
Ok. Jeg skal hente det til deg.
Mari, kan du sende ned noen lommelykter?
Vær så snill å klatre forsiktig ned. Pass på at du ikke sklir.
Vi kommer til å finne noe der nede.
Det lukter kanskje stygt.
Blir det for sterkt, bruk lommetørkleet.
Ikke rør noe.
Hvis du finner noe, bare si fra, ok?
-Ja, ok. -Vi skal passe på deg.
Og jeg tror Lupita sa hun også skal være med ned.
Jeg er her.
-Sjekk at stigen er sikret. -Ja, den står bra.
-Forsiktig. -Jeg har den.
Dekk til munnen.
-Har Julia gått ned? -Ja.
Vær forsiktig. Det er en bikube der nede.
Den er liten, men vær forsiktig.
Hold stigen stødig.
Den føles litt vinglete.
D OG N
Ta med lommelyktene. Det ligger noe her.
Hvor mange massegraver har dere funnet?
Gravene er bare hemmelige for oss.
De vet hvor de forlot dem. De vet hvor de er.
-Hvem er "de"? Hvem grov gravene? -De som trengte dem.
Hvem leter du etter, Lupita?
Jeg leter etter Daniel, broren min.
Han forsvant sammen med Gerardo,
Dianees bror.
En gruppe kriminelle tok dem.
De krevde løsepenger, som vi betalte,
men de har ikke løslatt dem.
Åtte personer ble arrestert.
I avhørene sa de at de hadde stekt dem.
Hva mener du med "stekt"?
De sier det betyr at de parterer likene,
brenner dem i oljefat og sprer restene rundt omkring.
Som du så. Det er sånn vi finner dem.
-Greit, jenter. -Jeg er sulten.
Dette er alt vi har.
…fordi vi prøvde å lete.
På alle disse årene har statsadvokatene ikke kontaktet deg?
-Jeg fikk ett svar. -Jeg mener, direkte?
-Vi må flytte bordet. -Chicharrón her.
Hun vil ha med mat til den kjekke politimannen.
-Jeg? -Men det er min tur!
Leser ikke du til eksamen?
Jeg er ikke så flink til å danse, men nå setter jeg i gang.
Danse barbeint! Jøss.
Danser du?
Vil du ikke?
Julia, dans!
Kom igjen!
Edith, hjelp henne å riste løs.
Er hun som Lupita? Hun danser bare til rancheramusikk.
På egen hånd!
Nei! Dans med henne!
Jeg ville falt på egenhånd!
-Hei, damer. -God ettermiddag.
-God ettermiddag, Lupita. -Hva var klokka?
-Unnskyld. -Du er i det minste uthvilt.
-Var i møte. Du vet tiden flyr. -De andre er der borte.
-Ok. -De har ventet i timevis.
-Statsadvokat Rodríguez, et par spørsmål? -Det passer dårlig.
-Bare et par minutter. -Ikke nå. Beklager.
Fru Velázquez?
-Herr Rodríguez. -Hvordan går det?
Hva gjør De her?
Fikser en annens feil.
Hva gjør du her?
En annens jobb.
Unnskyld meg.
Se på dette.
Det er det jeg skrev om likene i bilen.
Den har blitt tatt opp av ti nasjonale nyhetsmedier.
Temaet trender nå.
Din venn, politisjefen, vil ikke bli glad for dette.
Vet det.
-Hei, vennen. -Hei, mamma.
-Hvordan har du det? -Hvor er du hen?
På et nydelig hotell. Hva med deg?
-Har du spist middag? -Ja.
-Hva spiste dere? -Kylling og grønnsaker.
Det var kjempegodt.
-Har du savnet meg? -Veldig.
Jeg reiser snart hjem, da kan vi være sammen. Jeg savner deg også veldig.
-Takk. -Ha en god kveld.
Var det noe mer?
Din samtale blir videresendt til telefonsvarer.
Hallo?
Kom igjen. Kjenner du meg, vet du jeg aldri sjekker svareren.
Hva?
Abril.
Jeg går på toalettet.
-God kveld. Vi sjekker litt. -God kveld. Værsågod.
Lys, takk.
Legitimasjon.
Kjapp deg.
-Hva glor du på? -Ikke noe.
Legitimasjon.
De skriver dem ned.
Her kommer han.
-Bli med meg. -Du kan ikke bortføre meg. Nei.
-Du kan ikke. Dette er ulovlig. -Kom, for faen.
Jeg er i et nettverk. Du kan ikke.
-Dette er ulovlig. -Gå!
Jeg er i et journalistnettverk. Skjer det noe, vil de lete etter meg.
Jeg heter Abril Escobedo, og jeg er journalist. Hjelp meg!
-Kom igjen. -Hjelp! Jeg heter Abril Escobedo.
-Du kan ikke gjøre dette! Julia! -Gå.
Du kan ikke ta meg! Hjelp meg!
Hjelp meg!
Hjelp meg! Jeg heter Abril Escobedo!
Du kan ikke ta meg!
-Nei. -Grip henne!
Bare ta henne. Få henne i bilen. Raskt.
-Flytt på deg! -Hjelp!
Få henne inn. Kom deg inn.
Kom igjen!
Nei!
Kom igjen!
Julia.
Ikke rør meg!
-Dere har drept henne! -Ro deg ned.
-Hun klarer seg. -Ha deg vekk!
Forrædere.
Dere får betalt for å beskytte oss, men det er dere som tar oss.
Julia, de spør etter deg.
-Du må dra. Jeg kom for å finne deg. -Hvem er det som spør etter meg?
Jeg leter etter datteren min, og nå leter jeg etter vennen min.
Du har rett. Du har ingen grunn til å tro på meg. Men du gjør mange sinte.
Du kan ikke fortsette å risikere livet. Vær så snill, bli med meg.
Kom igjen. Vi har ikke mye tid.
Raska på.
Vi vil ha dem tilbake i live! Hva gjør vi her?
Vi vil ha dem tilbake i live!
Vi tok ham for noen uker siden i en operasjon rettet mot gjengledere
i området der Ger forsvant.
Han er ikke sjefen, men vi vet han opererte på barene
der datteren din ble sett sist. Han har mektige venner, og de vil få ham løslatt.
Snakk med henne.
Dette er Ger.
Her er hun med sønnen min, Pedro.
Og…
…her spiller hun basketball på videregående.
Hun deltok i landsmesterskapet.
Vant hun?
De kom på andreplass.
Får jeg se?
Hva er det med nesen?
Hun fikk ballen i ansiktet. Det blødde voldsomt.
Hun brydde seg ikke. Hun ville spille videre.
Hun burde ha vunnet.
Slutt å lete.
Du vil ikke finne henne.
Hvorfor ikke?
Hva gjorde dere med henne? Hvor er hun?
Hun hadde litt kola, men det var ikke våre greier.
Bare for det?
Og hun var lekker.
Ferdig. Få meg vekk, ellers sitter du fint i dritten.
Julia, er du ok?
Blir du stoppet av en eller annen grunn, gi dem dette.
Julia?
Julia, du må dra nå.
Hvis jeg hører noe om vennen din, sier jeg ifra.
Gå. Skynd deg.
Vær så snill, skynd deg!
Du må gå.
Julia.
Du må dra! Frue!
Kom deg ut herfra!
Julia, du må dra nå.
Nå. Gå nå.
Slutt å lete. Du vil ikke finne henne.
Kom igjen nå!
Ikke én kvinne til!
VI ER IKKE REDDE
Ikke én kvinne til!
JEG EKSISTERER FORDI JEG STÅR I MOT
Kom igjen!
Unnskyld!
Vi vil ha dem tilbake i live!
Vi vil ha dem i live!
DE DREPER OSS
Ikke engang én kvinne til! Ikke engang én drept kvinne til!
Ikke engang én kvinne til! Ikke engang en drept kvinne til!
Ikke engang én kvinne til! Ikke engang en trakassert kvinne til!
Hvorfor dreper de oss?
Vi er Latin-Amerikas fremtid.
La de kjønnsfascistiske mennene skjelve!
Latin-Amerika skal bli helt feministisk!
Datter, hør her! Dette er din kamp!
Du er ikke alene!
VI ELSKER DEG!
INNTIL VI FINNER DEG
Tester, én, to, tre.
Tester.
Vi burde ikke trenge å være her.
Vi burde ikke måtte lete etter våre kjære
eller ikke vite hvor de er
eller hvem som tok dem.
Vi burde ikke måtte forsvare våre grunnleggende rettigheter.
Men vi gjør det.
Vi har alltid gjort det.
Vi er her fordi vi er rasende,
på grunn av kjærlighet,
fordi vi er trette og leie.
Vi er her sammen
fordi dyr som blir jaktet på alltid beveger seg i flokk.
Og denne flokken er ikke lenger redd!
Vi er ikke redde for ulver eller løver
eller selv de verste rovdyrene!
For de har allerede tatt alt fra oss.
Når det gjelder jentene våre, tar de til og med likene deres.
De tar bort navnet deres.
De reduserer dem til ei mappe.
Derfor kjemper vi.
For de unge,
for de gamle,
for de gærne,
for alle de andre,
og for våre kjære.
Vi er her så de ikke kan legge seg og sove!
Så våre kvinners øyne stikker i hukommelsen deres som dolker.
Så de husker hele navnet deres,
formen på ansiktene deres,
høyden deres,
og stedet hvor de forsvant.
Vi er her for å nok en gang si at i Mexico,
blir kvinner drept og bortført hver eneste dag.
At makthaverne er medskyldige.
At de som tier er medskyldige.
Vi er ikke redde!
Men det gjør ikke vi.
Vi er villige til å risikere alt
fordi hver eneste savnet er en del av våre egne kropper.
Ja!
La det være klart at vi ikke lenger er redde!
La det være klart at vi er rasende!
Rettferdighet!
Ned på bakken!
Trekk tilbake!
Kom igjen! Fort nå!
Nei!
Hjelp oss å spre beskjeden, søstre.
Vi er omringet. De jævlene har kommet seg inn.
De samler oss sammen.
De ventet til etter mørkets frembrudd, til media hadde dratt.
Vær så snill! Hjelp oss!
Åpne porten!
Nei!
Kom igjen!
Hold dere sammen!
Den undertrykkende staten er en macho voldtektsmann!
Kom hit. Ikke vær redd.
Her er babyen din. Det går bra. Vi skal beskytte deg.
Ned på bakken!
Gruppen Stemme og verdighet for vårt folk, San Luis Potosí,
består av over 300 familier som leter etter sine kjære.
I Mexico er det offisielle tallet på savnede på over 90 000
siden starten på den såkalte krigen mot narkotika.
Dette handler ikke om tall. Dette handler om mennesker.
María José Córdova vil takke…
Mine foreldre, brødre og adopterte søster.
Natalia for en ny reise. Julieta for å gi oss en stemme.
Rafiel og Manolo. Chivi. Gabriel Nuncio og Bengala.
Bárbara og Fede. Karla for vertskapet. Gabriela, Vicks og Maria.
San Luis Potosí og innbyggerme for velkomsten og all deres kjærlighet.
San Luis Potosí autonome universitetet. Vennene mine.
Karla Badillo vil takke…
Mor og far og søsknene mine.
Natalia for å brodere en så rørende historie.
María Jose og Rafa for kunnskap og veiledning.
Fede og Bárbara for å bli med.
Gaby, for å ro med meg. Julieta, roret vårt.
Stemme og verdighet, for standhaftigheten. Hele produksjonsteamet. UASLP.
Min elskede stat, San Luis Potosí, et surrealistisk sted.
Alle som delte sin historie, smerte og håp med oss.
Natalia Beristain vil takke…
Denne filmen hadde ikke vært mulig
uten det berettigede raseriet, gleden, intelligensen,
besluttsomheten og motet jeg har sett i så mange kvinner.
Kvinnene som standhaftig leter videre etter sine kjære.
Folk som dere holder nasjonen vår sammen.
Alle som delte sin historie.
De som gjennom arbeid eller tilstedeværelse har vist meg veien.
Min mor. Min datter.
Dette er noen av verkene og bevegelsene som, bevisst eller uvitende,
fulgte med meg da jeg lagde denne filmen.
Alle isse navnene og bevegelsene bidro til at STØY ble skapt.
Tekst: Greger Hoel