Kam jsme to dotáhli?
Už je to přesně 20 let.
Střelba ve škole nám vzala nejmladšího synka.
Na počátku nebylo moc.
Ani naděje.
Teď máme víc než naději.
Trvalo, než si sem firmy našly cestu a zakořenily tu.
Neměli jsme tu tolik neschopenek ani osobních problémů,
firmy si toho všímaly.
Zaměstnanci byli spokojení a produktivita rostla…
Firmy tu chtěly podnikat.
Nezaměstnanost nás tu netrápí.
Bezdomovectví neexistuje. Myslí se tu na všechny.
Platové rozpětí tu vypadá tak, že bohatí mají všechno,
zatímco chudší lidé pohodlně vyžijí.
Concordia vrací polovinu zisku společnosti.
Podporuje místní iniciativy.
Investuje do místních podniků a podporuje je.
V Concordii si vzájemně pomáháme,
aby se nám všem dařilo.
Jsme jen tak silní jako náš nejslabší článek.
V Concordii není žádný sen nedosažitelný.
- Když vám podáme ruku… - Snad ji přijmete.
A poděláme se o zkušenosti a radosti.
Tak se k nám přidejte a my vás přivítáme slovy…
- Bem-vindo a Concordia. - Yokoso.
- Marhaba ela Concordia. - Bienvenue à Concordia.
Concordia mein aap sabhi ka swaagat hai.
Vítejte v Concordii.
Můžeš.
Snídaně je na stole.
Čteme si, holčičko.
Začíná to být zajímavé.
Potřebuju další ramínka,
jestli se mi tu nemají všude válet věci.
Přinesu je. Něco dalšího?
Nějakou náročnější literaturu.
Šup! Už musíš běžet.
- Sakra. Zapomněla jsem počítač. - Jdu tam.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Rád bych si promluvil s Theou.
Chápu, že mě nechcete vidět, takže se omlouvám za obtěžování.
- To nic. - Isabelle odešla, než jsem vstal.
Nebere mi mobil. Napadlo mě, že bude s vámi.
Neviděla jsem ji. Děje se něco?
Ne, v pohodě.
Musím do kanclu. Třeba je s Mathilde. Když ji uvidíte…
Zanesete můj disk AJ?
Měla mu ho vrátit Isabelle.
- Měla ho? - Ještě něco ověřovala.
- Kdy? - Včera.
Jasně, vyřídím to.
Našla na něm něco?
Neřekla bych.
Procházela Oliverovu aktivitu ve hře.
Ten disk je dole.
Fajn. Vezmu ho cestou.
LEDOVÝ PRŮSMYK
Nevěděl jsem, co mám dělat a kam jít.
Ale natočil jsem tohle,
takže pokud se díváte…
Nejspíš už nežiju.
O tom, co říkal, na co myslel…
Mělas mi říct, abych ho nahlásil.
Já ho neléčila.
Nejsi v tom nevinně.
V ničem.
Můžeš za životy, které…
- Dělal jsem to pro tebe. - Ne!
Ne, pro sebe.
Kurva!
Hnusný zrůdy! Oba!
Co teď?
Nevím.
Je to tenkej led.
Konzultace pacientky s psychiatrem.
Tehdy jeho pacientka nebyla.
Mohla by to tvrdit. U soudu to neobstojí.
Navíc ses k těm záběrům dostala pokoutně, Oliver taky.
Její právníci by to jako důkaz rozcupovali.
Oliver ale nejednal protizákonně.
Concordia nemá zákon o hackování systému.
Protože tvůrce nenapadlo, že by to vůbec šlo.
- Je to přiznání! - Co přiznávají?
Podněcování k násilí, navádění Jespera k…
U soudu to neobstojí.
Peter Blom navíc zemřel.
Juliane si nenechá nic líbit. Nikdo jí nebude odporovat.
I kdyby to prošlo jako důkaz,
neklasifikovali by to jako vraždu.
Nejspíš by jí nic nepřišili.
Máš pravdu.
Když jsi ji konfrontovala,
řekla něco o Oliverovi Millerovi?
Ne.
Mohla stát za jeho vraždou?
To opravdu nevím.
Měla vážnější motiv než Anonymové.
Nechce se mi věřit, že by nechala Olivera zabít.
- A Peter? - Jak to myslíš?
Kromě Petera a Olivera
pravdu o střelbě nikdo neznal a oba už jsou po smrti.
Kde mám to hlášení o síti?
AJ?
Kdo ti dovolil uzamknout Millerovy soubory?
K tomu oprávnění nepotřebuju. Jsem řídím oddělení technologie.
Tak to nemyslím. Někdo to po tobě chtěl.
Polib si, Noahu.
Fakt si myslíš, že nemám vlastní mozek?
Tady nejsme v knihovně, aby tu všichni něco očumovali.
Oliver narušil systém,
ohrozil bezpečnost všech obyvatel města,
prodal nás teroristům.
Promiň, že chci ochránit chod Concordie.
Oliver Miller je náš nejmenší problém.
Omezils přístup k jeho souborům,
než jsi získal místo v radě?
Neřeš to, Noahu.
AJ…
Seš pěkná svině.
Jo, tohle je tvoje.
Měl bys to zformátovat.
Isabelle si ty složky prohlížela,
když jsi je vytáhnul ze systému.
Tak povídej…
Kdo ti přikázal omezit ten přístup?
- Drobný si nechte. - Díky. Hezký den.
Co to má znamenat?
Četla jsem komunikaci.
Leone, tvrděj, že chceme zavraždit Hannu Bremerovou.
Zoufalá doba si žádá…
V tomhle jsme nejeli. Nikdy.
Tohle nejsou naše hodnoty.
Oddanost se pozná podle toho, co jsi ochotná udělat, Tess.
Musíš odjet. Ostatní už jsem odvolal.
Všichni na jednom místě jsme na ráně.
Za hranicema máme úkryt. Tam budete v pohodě.
Ty a…
Elodie.
Chtěla sis ji vzít na starost…
tak prosím.
- Co to kurva děláš? - Chce se mi čůrat.
Ježíši…
To jako fakt?
Do prdele.
- Ne! - Přestaň.
- Nech toho! - Jo.
- Budeš hodná? - Jo.
Vždyť nic nedělám!
Stůj!
Zajímavý. Profláknutý profily jsou najednou offline.
Ale?
Rozruch neutichá, naopak.
Minimálně nedělaj tajnosti.
Tak to vyklop. Co ti říká instinkt?
Theo…
Teď je hlavní, co ti říká tvůj instinkt.
Říkáte, že Anonymové blafujou?
- Neplánují zabít Hannu? - Jo.
Proč?
Hodně se o tom mluví. Jako by se nám tím chlubili.
Docházejí jim možnosti. Nic nezabralo.
Hacknutí, špinavé peníze… Zbývá divadlo.
Strach, nejistota a pochybnosti.
Chtějí zničit Concordii výhrůžkami,
doufají, že se Hanna stáhne.
Juliane?
Přemýšlí o tom?
Chce se stáhnout?
Musíme si s ní promluvit.
Theo, uděláme to společně?
Vysvětlíte jí váš pohled.
Když myslíte…
Myslím.
Hážou nám drobečky.
Tlačí nás, abychom udělali, co chtějí.
Jisté nebezpečí hrozí, ač malé.
Nevím, jestli máte ochranku…
Nikdy jsem ji nepotřebovala. Doma ne.
Občas na cestách, ale zřídka.
Možná ji zmobilizujte.
Proberu to s Ulfem.
Osekala bych zahajovací oslavy
v Concordii i Kopwitzu, aby se minimalizovalo riziko.
Ať je tam co nejmíň lidí, kdyby náhodou něco.
Pozvánky vyměníme za online odkaz.
To samozřejmě lze.
Ale jak to bude vypadat…
Za týden se bude mluvit jenom o rozšíření,
na oslavu se zapomene.
Fotky pro tisk za to podle mě nestojí.
Souhlasíš, Juliane?
- Ano. - Tak dobře.
Takže tam budu jen s naším nejbližším týmem.
Odpracovali si to.
Určitě mě informujte.
Budeme, děkujeme.
Nashle.
Na obou místech omezujeme oslavy.
Útok jsme zcela nevyloučili.
Marco, využij všechny dostupné zdroje.
Zapoj maximum lidí a prostředků.
Náklady neřeš.
To platí i pro tebe, Adriane. Zaplatíme cokoli.
Jejich úkryt musíme najít za každou cenu.
Oba jste tu hrozbu zachytili, tak spolupracujte.
Koordinujte své lidi.
Za mě v pohodě.
Určitě jsou pořád v Lipsku.
Jen jim musíme sebrat kyslík.
Rychle. Pokud jsou Anonymové chytří, rozprchnou se.
Čas běží.
Skoncujme s nima jednou provždy.
AJ, tady Noah.
Jsem u mámy a…
musíme něco probrat.
Ignoruj upozornění, když přijde.
Když dostaneš hlášení z mých schůzek nebo povídání
v následujících dnech, platí to samý.
Tak jo, měj se.
Omezilas přístup k Oliverovým souborům.
Omezila.
AJ šikovně nechal zmizet nahrávky za místo v radě.
- Ví to Isabelle? - Co Oliver zjistil? Ano.
Myslí si, že ti to Oliver řekl?
Ne.
Svěřil se ti?
Jo.
Proč?
Aby mě varoval před tím, co udělal.
Aby zjistil, jestli ho můžu ochránit.
Takže Oliver Miller zemřel, protože věděl moc?
Ano.
- To tys ho… - Zastřelil?
Ne.
Ale jeho vrahovi jsem to nařídil.
A Peter?
Petera jsem zabil sám. Nemohl jsem jinak.
Netrpěl. Postaral jsem se o to.
Proč jsi mi nic neřekl?
Nemáš na rukou už dost krve, mami?
Kdyby se to proláklo, všechno, cos vybojovala,
o cos usilovala, by přišlo vniveč.
Concordia nejsem jen já. Mohla přežít.
Tomu nevěříš.
Jinak bys Peterovi nebránila, aby se přiznal.
Oliver a Peter by byli naživu a ty by ses nepošpinil.
Jo, asi.
Ale to jsem nechtěl riskovat.
Kvůli tobě nebo sobě.
Tohle město už jednou zemřelo.
Chtělas tomu přihlížet podruhý?
Aby se stala synonymem všeho zla?
Aby se potvrdil názor Anonymů?
Zastavilas Petera. Udělalas dobře.
Kdysi jsem si to namluvila, Noahu.
Znovu to nezvládnu.
Je konec, mami. Je po všem.
Svět se točí dál.
Co když máme odpověď přímo pod nosem.
Jak že zněla otázka?
Jak budeme žít pohromadě jako rodina,
aby nikdo nestrádal?
- Aspoň většinou. - Jasně, tahle otázka.
Jo.
Sice to není jižní Francie,
ale je to tu bezpečné, přátelské a vlídné.
Talon tu může pobíhat, jako kdysi my.
Mámě se dostane potřebná péče, aniž by nás to zruinovalo.
Budeš mít víc času na práci, na sebe.
Tak fajn.
Takže Talon, tvoje máma a já.
A co čtvrtá mušketýrka?
Kde ta bude celou dobu?
Přímo tady.
Tak často, jak to jen půjde.
Tak moment.
„Tak často, jak to jen půjde?“
Tvoje práce tady skončila, ne?
Juliane mi tu po zahájení Kopwitzu nabídla místo.
Aha.
- Budeš pracovat pro Juliane? - Chvíli. Fatemah souhlasila.
Líbí se jí, že tu bude mít člověka,
co povede globální strategii.
Globální strategie… Takže zase cestování a nebudeš doma.
Můžu si vyjednat plán podle našich potřeb.
Neblbni.
Sám jsi říkal, že potřebujeme změnu.
To potřebujeme.
A zvážím všechny možnosti, abysme zůstali spolu, ale…
Nejsem si jistej, že ty taky.
Nebo že se změníš.
Jestli to máme zvládnout…
a to chci…
pak se změnit musím.
A tohle může být příležitost.
Co mám teda vzkázat agentovi?
Dis-lui de…
Dis-lui, oh dis-lui…
Dis-lui c'est important.
Já ti nerozumím.
- Jsi neskutečná. - Já vím.
Řekla ti to.
Jo.
Hele, vždycky jsem se podivoval…
jak moc se máma rvala, aby město souhlasilo.
Kolikrát hlasování spadlo pod stůl,
jak to po střelbě najednou šlo…
Ale přísahám Bohu,
že mě nenapadlo, že ho Peter ponoukal
a matka se ho nepokusila zastavit.
Izzi, prosím.
Jejich čin…
je strašlivý.
Hrozivý. Nemám slov.
Ale, zlato, pokud Concordia padne,
tak jejich smrt byla úplně zbytečná.
To přeci nedopustíme.
Musíme to hodit za hlavu.
- Za hlavu? - Jo, ať můžeme jít dál.
Oliver Miller, Noahu.
To nebylo před 20 lety.
Nebylo to zatmění mysli, emoční zkrat.
Bylo to promyšlený. Byla to vražda.
- Ona nic neudělala. - Jasně.
To Anonymové. Jejich otisky jsou všude.
- Nevěřím tomu. - Ne, poslouchej. Nemyslím si to sám.
Myslí si nás to víc.
- I zasraná göteborská policie. - Podle mě to nebyli Anonymové.
- Víš něco víc? - Ne.
- Tak proč? - Já nevím… Prostě…
- Nevěřím tomu. - Proč?
Všechno, v co jsem věřila, proč jsem se stěhovala…
bylo postavené na lži.
Viděla jsem umírat kamarády.
Tvoje máma tomu mohla zabránit.
Neudělala to.
Nezajímá mě, proč to udělala, jak to zkoušela odčinit,
nezajímají mě tvoje vytáčky a výmluvy.
To já jsem popadla zbraň a toho nebohýho kluka zastřelila!
Neříkej mi, kolik životů jsem zachránila.
Zabila jsem člověka.
Člověka, kterého tvoje máma a Peter zneužili.
Nepřekonala jsem to, Noahu.
Nejspíš to nepřekonám nikdy.
Kam půjdeš?
Nechci bejt hnusná, ale…
Vím, jak to máš těžký…
Vím, že za nic z toho nemůžeš…
Ale nemůžu tu zůstat.
Už ne, když tohle všechno vím.
Mrzí mě to.
V dějinách se nesouhlas až příliš často projevil tak,
že se lidé svých požadavků domáhali násilím.
Až příliš často násilníci dosáhli svého.
Ale slova, na kterých záleží,
slova, která jsme vyslyšeli, jsou obyvatel Kopwitzu,
kteří se vyjádřili nejlepším způsobem.
Hlasovacími lístky.
Teď mluvím k těm, kteří rozhodnutí chtěli zvrátit,
kteří je chtěli umlčet. Slyšte má slova.
Nebudeme utíkat.
Nenecháme se zastrašit
hrozbami,
skutečnými či domnělými.
Kopwitz vstupuje do moderního světa.
A nemůžete udělat nic, co by nás zastavilo.
Sračky.
Provokujou tě, ale ty nic nezmůžeš.
Není všem dnům konec.
Náš čas přijde.
Zařídím ti lístek na vlak. Vyzvedneš si ho na nádraží.
A Elodie?
Dali jsme jí mraky příležitostí.
Leone…
Tesso, co… Neblbni.
Ohrozila bys všechny ostatní agenty?
Nás? Jenom kvůli ní?
Já totiž ne.
Takže se rozhodni,
jestli zvládneš žít s tím, co musíš udělat.
Když ne, tak nic. Prostě odjeď.
Neohlížej se. Zkus na všechno zapomenout.
Nic se neděje. Nechám to na tobě.
To mě poser…
- Marco. - Tessa má zapnutej mobil.
Posílám polohu.
Jsem kousek.
- Adriane. - Lokalizovali jsme Tessu Vogelovou.
Marco dal vědět německý policii.
- Dostaneš se tam dřív? - Jasně.
Mám to zase vyřešit?
Jo, udělej to stejně.
LIPSKÉ LAHŮDKY
Ahoj, Elodie.
Jenom se ti chci omluvit. Fakt mě to mrzí.
Chci, abys to věděla.
Hele, nemůžeš za to.
Ale to je fuk. Nenadělám nic. Hej, nevrť se.
Tak jo.
Snad to takhle bude snazší.
Ne, prosím!
Ne! Nemusíš to dělat. Prosím.
- Zmlkni, kurva. Drž hubu! - Prosím, nedělej to!
- Zmlkni! - Ne!
- Tesso, udělej něco! - Leone.
Je konec. Vypadni, jestli je ti život milej.
Cos to udělala?
Tesso!
Ne! Prosím!
Tesso.
Musíme vypadnout.
Musíme jít, Tesso.
To nic není. Pojď.
Vpřed! Jdeme!
Policie! Odložte zbraň! Položte tu zbraň!
Na kolena!
Odložte zbraň!
Dostal jsem echo z Lipska.
Vůdce skupiny a Tessu Vogelovou postřelili.
Jsou v nemocnici pod dozorem.
A co Elodie Cailleuxová?
Policie po ní pátrá. Nejspíš nebude daleko.
Do prdele.
A Adrian? Hledá ji?
Mrzí mě to.
Adrian to nepřežil.
Najdeme Elodie. Nedopustíme, aby zemřel zbytečně.
Nevěděl jsem, co mám dělat a kam jít.
Ale teď už to víte taky…
Ahoj.
Projel jsem dopravní kamery.
Peter v den smrti byl nejdál u jezera.
- Jasně. - Na kamerách není.
V Göteborgu ani jinde.
Předtím se s nikým nesetkal. Rozhodně ne s Juliane.
A?
Chodil běhat ve stejnou dobu?
Jo, sedum dní v tejdnu, každý ráno.
Proč?
Zkontroloval jsem anténu u jezera,
kdy naposledy zachytila jeho signál.
Aha. A?
Poslední signál odpovídá době úmrtí.
Zkontroloval jsem Julianin mobil. Nebyla v okolí.
Co mi naznačuješ?
Proklepnul jsem další čísla.
Mám jednu shodu.
Mobil u jezera v době, kdy Peter zemřel.
Čí?
Oskare, čí to byl mobil?
- Oskare?! - Iso…
Noahův.
Mluvil jsem s koronerem.
Žádné známky zápasu, všechno ukazuje na sebevraždu.
Nikoho ale nenapadlo Peterovu smrt klasifikovat jako vraždu.
Takže se to nedá vyloučit.
Noah u jezera byl
a nikomu to neřekl…
Už se nevrátí?
Ne.
Řekla vám to?
Proč odešla?
Záleží na tom?
To se ptám já vás.
Zajímá mě víc budoucnost než minulost.
Před 20 lety došlo ke střelbě ve škole.
Vyžádala si 22 životů
a zničila město Skällrea.
Byl to poslední hřebíček do rakve zmírajícího města.
Firmy odešly a lidé s nimi.
Město bez naděje, bez budoucnosti, bez života.
Z jeho popela se zrodila Concordia.
Nové město vybudované na troskách toho starého.
Město vymyšlené k zajištění bezpečnosti,
zdraví, blahobytu a osobní svobody
všech obyvatel.
A dnes o dvě desetiletí později…
s potěšením vítám do rodiny
město Kopwitz a jeho obyvatele.
Děkuji partnerům tohoto skvělého projektu,
saské premiérce Hanně Bremerové.
A děkuji i jejím spolupracovníkům,
kteří náš sen uskutečnili.
Zdi nás neochrání…
bez ohledu na svou výšku, sílu či tloušťku.
Ani kamery…
bez ohledu na množství či sofistikovanost.
Skutečně nás ochrání
život, který společně vytváříme.
Život na základě sdílených hodnot.
Progresivita.
Inkluze.
Otevřenost.
Život, kde je důstojnost na prvním místě.
Lidé totiž nejvíce ze všeho potřebují…
ocenění a úctu
za to, čím jsou…
v co věří.
Chovejme se k ostatním tak, jak chceme, aby se chovali k nám.
Ochrání nás život, v němž objevíme,
že nás toho mnohem víc spojuje,
než rozděluje.
Překlad titulků: Barbora Šůchová