SERIÁL NETFLIX
Prosím, madam.
Ta-dá!
Sirup.
- Mám něco lepšího než sirup. - Co?
Falešný sirup.
- Prosím. - Dá si ho Schmariel taky?
Jen si dej, Schmariel.
Už má dost? Už tě musím zarazit. Je to hodně sirupu.
Jaké pyžámko si chceš vzít k taťkovi? Duhové?
- Nebo jednorožce? - Duhové.
Fajn. Hezké. Výborná volba.
Jsi ráda, že jsi na Díkůvzdání u táty?
- Co je to? - Takový dost složitý den,
o kterém ti řeknu víc, až budeš starší.
Ale momentálně ti stačí, že budeš u tatínka
a že budete jíst hromady jídla
a myslet na všechno, za co jste vděční.
A já tam nebudu a budeš mi moc chybět.
Ale ty si to bezva užiješ.
Maminka musí uklidit spoustu domů.
Spousta lidí chce mít doma před Díkůvzdáním uklizeno.
Tak jak to vypadá s lívanci?
- Hele, ten jsem snědla. - Hej.
Promiň, ale musíš sníst nějaké lívance.
Je čas sníst pár lívanců, slečno.
Když zvládneš ta poslední dvě kousnutí do lívance,
čeká na mě i na tebe jedno opravdu výjimečné překvapení.
Slibuješ? No tak to zařídíme.
Jdeme na to.
Gól!
Vteřinku. Musíme si vybrat poštu, ano?
Podpůrný výživový program
- Hádej, co mám? - Co?
Jídlo. Dnes bude moc prima den. Cítím to.
Tohle je ono.
Je to rachotina, ale bezpečná.
Můj děda s tím jezdil 30 let.
Jestli do něj někdo vrazí, má problém.
Určitě ho nepotřebuješ?
Ne, jen stojí v mé garáži. Vlastně mi tím prokazuješ službu.
Musí jezdit, kvůli baterii.
Tak jo. Díky.
Tak co říkáš našemu velkému překvapení?
- Modrý. - Myslíš, že modrý?
Jezdili jsme autobusem, tohle nám změní život.
Mám radost. Dám tomu autu pusu.
- Jo. Můžeš. Teď jsem ho umyl. - Ještě jednou dík za tu sedačku.
No jo. Brady už z ní vyrost. Napadlo mě, že by Maddy mohla být.
Co?
- Jen dokud nenašetřím. - Nech si ji, jak dlouho potřebuješ.
Hej, Maddy, nějaké velké plány na den krocana?
- Taťku. - No jo, taťku. To je prima.
A jedete k taťkovi obě, nebo…?
Ne, jen Maddy.
Hele, kdybys potřebovala na Díkůvzdání společnost…
Díky.
Mí rodiče jsou neuvěřitelně pohostinní a jsi vítána, kdybys…
Dík, budu v práci, ale je to milé.
- Ty pracuješ na Díkůvzdání? - Jo.
Pracuju, kdykoliv můžu, když zrovna nemám ji.
Super.
Možná bys mohla někdy přirachotit ke mně domů.
Myslím tím autem, když jsem ho už nazval rachotinou.
Asi jsem se pokusil pozvat tě na rande.
Ale…
Ne, já… si nechci vzít to auto, jestli je to s podmínkami.
Ne, tak jsem to nemyslel.
Můj život teď není nastavený na vztahy.
Tvůj život není nastavený na vztahy, chápu.
- Opravdu si toho moc vážím. - Ano, jistě. Potřebuješ klíčky.
Takže…
- Díky, Nate. - Jo, rádo se stalo.
Myslím to vážně.
- Rád pomůžu. - Tak jo.
Podpůrný výživový program 67,50 dolarů týdně
Jaké jsou ty borůvky?
- Dobrý. - Jo?
Dobrý den.
Papír, nebo igelit?
Papírovou, prosím.
A dneska použiju tuhle kartičku.
Úklid do uličky chudých. Úklid do uličky chudých.
Tohle si brát nebudu.
67,45, prosím.
Protáhněte ji jako kartu. Použijte PIN z formuláře.
Díky.
- Papír, nebo igelit? - Jen igelit.
Co kdybychom si teď ale opravdu parádně užili naše super nové auto?
Běž!
Tys švindlovala!
A teď půjdeš na dva dny k taťkovi
a budeš ale doopravdy hrozně moc hodná, a pak pro tebe mamka přijede.
Co tomu říkáš? Užiješ si tam Díkůvzdání?
Ahoj.
Tady je moje holčička. Ahoj.
Dík, žes přijel sem.
Jo, zabalilas jí sváču?
Máme se dělit o náklady, Seane. Taky můžeš kupovat svačiny.
Jo. Jasně. Těšíš se, jak si užijeme, Maddy?
- A ještě nespala po obědě. - Jasně. Fajn.
Maminka mi tě dala ospalou.
- Může se vyspat v autě. - Jo, ale to není skutečný spánek.
Co je to s tebou?
Jsem unavenej. Pracoval jsem do noci.
Musel jsem brzy vstávat kvůli trajektu, abych se ti přizpůsobil.
Máš kocovinu.
Ne, nemám. Říkal jsem ti, že nepiju.
- Pořád? - Ano, pořád.
Brzy už dostanu bílý žeton. Prima pocit.
Celkem si tu střízlivost užívám. Věříš? Necítím se pořád tak mizerně.
- Vidím ti to na obličeji. Vypadáš dobře. - Ano, já vím.
A Maddy bude zítra u tebe?
Jo. Co děláš ty? Něco se svojí mámou?
Máma je nezvěstná. Vždyť víš, jak to má se svátkama.
Ale zvládnu to. Nemusíš mě litovat.
- Nelituju. - Tak fajn.
Mám tě ráda.
Hezky si to užij, ano?
Zítra můžeš přijít. Když budeš chtít. Odpočineš si.
Ne, díky, nepřijdu. Užijte si to.
Tak jsme to aspoň zkusili.
Tak jo. Rozluč se s mámou.
Mám tě moc ráda. Ahoj, beruško!
Pytel brambor.
Ahoj! Ahoj, mami!
Ahoj, mami!
Tak se rozhodla nemýt si auto.
Jedna z výhod zdejšího bydlení je ten déšť, automyčka zdarma.
A víte, co ještě je zdarma? Bolest a utrpení. Trápení.
Tohle říkala moje máma.
Na ty krabice se vykašlete, ukliďte to kolem.
Vezmem je do útulku bezdomovcům.
Každé Díkůvzdání sbírají jídlo,
tak projdu špajz a zjistím, co brzy projde.
Přešla jsem na celistvou stravu. Hezké svátky.
Hezké Díkůvzdání!
BERUŠKA
To je zelenina na nic.
Jen ať je tam veganská alternativa pro Daniela.
Sarah? Už budu muset končit. Ano? Jeď opatrně.
Tvá sestra mi leze na nervy.
Kdy vyzvedávám Bennetta v SeaTacu?
Zlato, já jen vím, že se spolu sejdeme u tvé mámy.
Zdravím.
Zlatíčko, to je Alex. Hospodyně.
- Takhle vám mám říkat? - Ano, to je v pořádku.
- Zdravím, jsem James, těší mě. - Ráda vás poznávám.
- Jak jde práce? - Je jí dost.
Jo? Regino, máme přece sedm nákypů, ne?
Opravdu s sebou musíme brát sedm nákypů? Ani je nejíš.
Nejsou k jídlu. Jsou na koukání.
Můžeme je po úvodu dát pryč.
Bude to slavnostní záležitost.
Můžeš mi je prosím hodit do auta? Díky.
Pardon, řekli mi, ať přijdu v 15.00. Netušila jsem, že tu ještě budete.
Ne, máme zpoždění.
Moc si vážím, že jste mě zase vzala.
Po té věci s panem Darcym.
Nelíbí se mi, jak uklízí ostatní děvčata.
Tak jo. Jedeme.
Mohla byste mi dát heslo na wi-fi?
Nemám tady signál a musím být k zastižení, kdyby dcera…
Vaše dcera. Jo.
Takže vám ji vrátili?
Do střídavé péče, ano. Momentálně je s tátou.
Díky.
- To je pět, nebo S? - To je S.
Omlouvám se za ten nepořádek, ale od rána jen peču.
Ale dům je pořád k prodeji, prosím důsledně. Ano?
Jistě.
Víte, minule jsem si všimla, že koupelna pro hosty nahoře
by potřebovala vydrhnout spáry. Ale ten pach Sava bude síla.
Můžu přijít zítra a postarat se o to.
Na den Díkůvzdání?
Ano, nemám nic důležitého a ta práce se mi hodí.
A kolik je příplatek? Určitě máte sváteční sazby.
Ne, nebudu chtít nic navíc.
Tak v pořádku.
Ano, pane Darcy, jo, jo, jo.
Beru ho s sebou.
Hezké svátky i tobě, pane Darcy.
Nejprve vlijte do spár bílý ocet
a nechte ho chvíli působit.
Další lesk dodá prášek do pečiva,
struktura bude hrubší.
Vidíte, už vystupuje.
ZPOVĚĎ UKLÍZEČKY
ZPOVĚĎ HOSPODYNĚ
JMENUJI SE ALEX
ALEX - CHCI SI UŽÍT TROCHU ANONYMNÍHO SEXU
CHCEŠ PÍCHAT?
ČLOVĚK HLEDÁ ČLOVĚKA.
Líbí se ti mý fousy?
To je neteř. Chceš píchat?
To je můj had.
Udělal jsem večeři pro dva. A sněd obě porce.
Střízlivej single táta.
Po tónu zanechte vzkaz.
Mami. Volám ti, protože je Díkůvzdání.
Tak jo, promluvíme si později. Mám tě ráda, ahoj.
Cože? To je super! A co se ti v průvodu líbilo nejvíc?
Santa.
Tys viděla Santu?
Kristepane, beruško!
Půjč mi mámu.
- Ahoj, už musíme jít. - Teď jsme teprve začaly.
Jo, já vím, ale řekni: „Hezký den Díkůvzdání, mami.“
Hezký den Díkůvzdání, mami.
Mám tě ráda, Maddy. Mám tě moc…
Hezké Díkůvzdání. Dostaneš nádivku.
Děkuju za tenhle zadek.
Chceš ocucávat mý fousy?
Jak se vede, krůtičko?
WAYNE JAK SE VEDE, KRŮTIČKO?
Jo, zapomeň, že jsem tohle řek.
A co Den původního obyvatelstva?
Tak nějak jako každý jiný.
A ty?
No, asi se z naší rodiny zcvoknu.
Jsem doma teprve 48 hodin
a uvažuju, že bych změnil termín letu na „teď“.
Co ty?
Totéž.
Podle profilu chodíš na Newyorskou univerzitu
a jsi napůl Francouz.
WAYNE JO. VYROSTL JSEM V AVIGNONU.
A chodím na NYU. Postgraduál. Film.
Já jsem v prváku na Výtvarné akademii v Montaně.
A studuju kreativní psaní.
Spisovatelka.
Chceš si zahrát hru?
Jsem s tebou ochotný hrát cokoliv.
Nebo na tobě.
Nebo vedle tebe, nebo jak budeš chtít.
Hrajem na „osobní setkání“?
Kde se sejdeme?
Můžem se sejít tady…
V mém domě.
- Ahoj. - Ahoj.
Jak je?
- Chceš… - Přinesl jsem dýni.
Nevím, jestli se dá jíst, ale vypadá dobře…
Díky.
Pojď dál.
To je dům tvých rodičů?
Jo. Jo, patří tátovi a nevlastní matce.
Je trochu moc luxusní, já vím. Teď jsou na Bermudách.
Doufám, že ne v trojúhelníku.
To spíš v tý rekreační části.
Jo, promiň, jsem fakt nervózní, potí se mi prsty.
Jsi moc hezká.
Ahoj. Jsem Wayne.
- Alex. - Spisovatelka.
Jo.
Hezky voníš. Teď jsem přivoněl.
Nebyl to záměr.
- Chceš něco k pití? - Jo, prosím.
Provedeš mě tady?
Asi se zorientuješ.
Tohle je kuchyň.
Jo. Čistá.
Máme fakt dobrou hospodyni.
Jak se ti líbí ve škole?
Je to tam fajn.
Fakt dobrý učitelé.
Chtěla bych psát…
Víš, kdo má skvělej program na beletrii?
New School.
- Přemýšlelas někdy o New Yorku? - Je drahý.
Táta ti nepomůže?
Nechci od něj peníze.
Rozvedl se s mámou, když mi bylo šest, stal se z něj znovuzrozený křesťan
a založil si úplně novou rodinu, do které nepatřím.
A co máma? Rozumíš si s ní?
Má nediagnostikovanou bipolární poruchu, takže ne.
Kruci, to mě mrzí.
Cítím se jako blbec.
Má největší stížnost na rodiče je, že mi posílají moc e-mailů.
- Vaši ti platí školu? - Ne. Školu ne, jen byt.
Koupili mi ho jako investici.
Vaši ti koupili byt? Na Manhattanu?
Jo.
Ale nerad si od nich beru peníze.
Když jsem s nimi, mám pocit… Mám pocit osamění.
Dvakrát do roka jsme spolu a každý se věnuje mobilu
a čeká, až skončí den.
A co ty? Kdes dneska byla?
Upřímně? Strávila jsem posledních pár Díkůvzdání s přítelem.
Má malou neteř, která vždycky přijde a…
Obvykle tak sedáváme ve třech.
Ale rozešli jsme se, takže…
Tohle jsou mé první svátky bez nich.
To je mi líto.
Není třeba.
Já jsem to tak chtěla.
A co ty? O čem vlastně píšeš?
O čem točíš filmy?
Ne, o mně už mluvit nebudem. Řekni mi, co děláš ty.
Je to nové, takže ještě nevím, jak to podat.
Je to příběh o ženě.
Miluju ženské hrdinky.
Žije ve velkém, krásném domě.
Takový ten dům z obálek časopisů.
Má osobního trenéra a finančního poradce.
A penzijní účet IRA.
Byla už párkrát v Louvru.
Celé soboty tráví
masážemi horkými kameny.
A čtením prvních vydání knih.
Má kašmírový svetr, ve kterém má pocit,
že ji objímá 1000 jehňátek.
Každé ráno vstává, aby se podívala na moře.
Jako by tu bylo jen pro ni.
Hezký detail.
Může si dopřát luxus času.
Nemusí stát ve frontách.
Nepotřebuje píchačky.
Má čas upéct třeba sedm nákypů, když se jí zachce.
Kde je konflikt?
Žádný není.
- Lidi s penězi můžou všechno. - To není pravda.
Mám luxusní rotoped Peloton a je mi mizerně.
- Ty máš Peloton? - Vypadám na to?
Asi ho používáš jako židli.
Au.
Kruci.
- Co je? - Kruci. Kruci!
- Musíš jít. Musíš jít. - Cože?
Dělej. Vezmi si kabát.
Je tu nevlastní matka a ta nesnáší cizí lidi v domě.
- Honem. - Jasně. Jasně.
- Ježiši. - Tamhle dozadu. Za roh.
- Můžem se třeba ještě… - Ne. Běž! Rychleji.
Omlouvám se. Už jsem byla na odchodu.
Zůstala jsem kvůli spárám.
Chcete další sklenku?
Omlouvám se.
Není třeba.
A co nákyp?
Dáte si nákyp?
Ne, ne, ne.
Jak jste strávila Díkůvzdání?
Ale jo. Uklízela jsem.
U tohohle stolu jíme… jednou za rok?
Osm tisíc.
Koupila jsem ho. Jako všechno v tomhle domě.
Pracuju tolik,
že nemám čas si k tomu stolu sednout.
Vždycky pro mě bylo důležité, abych pořád pracovala.
Jamese jsem poznala už jako partnerka.
Kamarádky mi říkaly: „Zabal to! Užívej si života.“
Taky chtěl, abych skončila.
Ale já řekla: „Ani náhodou.“
Abych si sama sebe mohla vážit.
Aby si on mohl vážit mě.
Jsou to lidi, které si myslíte, že znáte. Lidi, o které si děláte starost.
Jenže opravdu je neznáte.
Vy znáte příběh, který o nich vyprávíte.
Abyste ráno mohla vstát z postele.
Posledních pár let
se občas dívám na manžela
a on tam jen tak sedí.
A je tak krásný.
A to není fér.
A možná takhle nějak vypadá Alzheimerova nemoc.
Je povědomý, ale cizí.
A já vím, že ho miluju.
Jen ho nepoznávám.
A chci nějak toho cizince dostat do prdele z baráku.
Chci, aby se vrátil ten skutečný.
Víte, co je na tom legrační?
Opustil kvůli mně ženu, já byla mladá
a on nikdy neměl dobrý vztah ke svým dětem, chtěl začít znovu.
Ale já netušila, že mám ovariální rezervu 50leté ženy.
Vy jste asi otěhotněla, aniž byste se snažila, ne?
Mám na to odpovědět?
Ano. Jistě.
Otěhotněla jsem snadno.
Ale všechno ostatní jsem si musela vydřít.
Nepochybuju.
No a po
pěti letech a šesti umělých oplodněních,
z nichž jedno se udrželo devět týdnů
a mělo srdeční pulz, vzrušující.
Po tom všem
následovaly pokusy o léčbu,
dokonce i výlet do Mexika na mayskou masáž dělohy.
O tři sta tisíc dolarů později
se objevuje…
v Oregonu jistá Joanna,
která nosí pět měsíců v břiše našeho syna.
Mého syna.
A to říkám s nadsázkou, protože jsme použili vajíčko dárkyně.
Suma sumárum to dítě dávaly dohromady tři ženy.
Jedna dala vajíčko, jedna lůno a jedna peníze.
Já.
Ale posílá mi fotky.
Ani nevím, na co koukám.
Na co to koukám?
Jo, to bude asi nožička.
Tak proč nic necítím?
Být matkou má všemožné podoby.
Umím pochopit, že některé ženy dokážou přijmout,
že to dítě je jejich, za všech okolností.
A vážně si myslím, že bych mohla být tahle žena…
Ale po tak dlouhé době a tolika penězích,
když se na něj podívám,
necítím lásku.
Necítím se být milována.
Cítím jen zoufalství.
Nenapadlo mě, že na to budu sama.
Sama?
James se chce rozvést.
To je mi líto.
Řekl mi to cestou na tu sváteční večeři.
Takový svinstvo by se snad mělo zapsat do knihy rekordů.
Tedy ne, že bych to nečekala.
S každým potratem se mi vzdaloval.
Ježiši, co to dělám?
- Za ty kachličky. - Ne, ne. Ne.
Krásně se to tu leskne, Alex.
Nikdy nedovolte, aby vás někdo zneužil.
Abyste se cítila „méněcenná“, když tvrdě pracujete.
Práce.
To je to jediné, na co můžete spoléhat.
Všechno ostatní je křehké.
Ano?
Ano.
Vezměte si ty nákypy.
Ne.
Prosím.
Můžu vidět fotku vaší dcery?
Jistě.
Kolik jí je?
Skoro tři.
A vy to zvládáte sama?
Baví vás být máma?
Žiju pro svou dceru.
Můžete jít.
Cestou ven zavřete bránu.
Jistě.
Zpověď hospodyně.
Lidé v zásuvkách skrývají podivnosti.
A všechny vám je tu můžu uvést.
Ale místo toho řeknu, o čem to svědčí.
Uklízení domů znamená
trávit hodiny oprašováním kredencí, co by stačily na univerzitní školné,
drhnout dřevěné podlahy, za které bych si koupila dům.
Je těžké nechtít jejich věci, jejich životy.
„Nechtít“ je slabý výraz. Neprahnout.
Je těžké neprahnout po těchhle životech,
protože vypadají tak snadno, tak příjemně.
Kokosová voda, police s knihami, nekonečné bazény, ledové Sancerre.
Ale pravdou je,
že i když jsou bohatí a žijí v domě snů
s mramorovými koupelnami a okny přes celou zeď s výhledem na moře,
jejich životům něco chybí.
Třeba jsou ty dlouhé chodby a velké šatny jen skrýše.
Třeba všechno to sklo jen odráží vaši vlastní samotu.
Možná, že když žijete v takhle velkém domě, ztratíte se tam.
Když přemýšlím o domě, který chci pro dceru a pro sebe,
tak není velký ani plný věcí.
Je tam postel pro každou z nás, prostor, kde můžu psát.
Možná zahrádka, kde bude jednou velký hloupý pes.
Ale náš prostor je domov, protože se v něm máme rádi.
WAYNE AHOJ! MŮŽU TĚ ZASE VIDĚT?
ALEX LHALA JSEM TI. MÁM DCERU
A ŽIVÍM SE ÚKLIDEM DOMŮ.
Pozdrav maminku.
Cože? Ahoj.
Jaký byl Den krocana?
Dobrý, měli jsme brusinkovou omáčku. Tu nemusím.
Panebože. Chybělas mi. Chybělas mi. Chyběla.
Nám jsi taky chyběla.
Myslel jsem, že třeba změníš názor a přijdeš.
Nechci jí v hlavě dělat zmatek ohledně mámina bydliště.
- Jedla už? - Jo, míchaná vajíčka.
Díky.
- A jaké bylo osamocené Díkůvzdání? - Bylo dobrý. Vlastně fajn.
Viděl jsem tě na Tinderu.
Já tebe taky.
- Takže ji vyzvedneš v pátek? - Jo, dobrej nápad.
Tak jo. Díky.
Co velká pusa na rozloučenou taťkovi?
Ahoj v pátek.
Ahoj, Maddy! Ahoj, potvůrko.
- Díky. - Užijte si to.
Poslouchej. Máš ráda nákyp? Určitě?
Mám dobrou zprávu.
Mám doma sedm nákypů.
- Sedm? - Celých sedm nákypů.
No tak jo, jedeme. Co ty na to?
Překlad titulků: Petr Miklica