СЕРІАЛ NETFLIX
Прошу, пані.
Та-да!
Сироп.
-В мене є дещо краще за сироп. -Що?
Уявний сироп.
-Ось. -Шмаріель хоче уявного сиропу?
Ось, Шмаріель.
Їй досить? Так, це вже забагато сиропу.
Які піжамки візьмеш до тата? З веселкою?
-Чи єдинорогами? -З веселкою.
Добре. Легко. Чудовий вибір.
Радієш, що будеш на День подяки з татом?
-А що це? -Це дуже складний день.
Я розповім, коли трохи підростеш.
А зараз просто знай, що ідеш до татка в гості,
ви будете їсти багато різної їжі
та думати про все те, за що ви вдячні.
Мене з вами не буде, але я буду за тобою сумувати.
Але тобі буде там добре.
Матуся має поприбиратися в будинках.
Багато людей хочуть прибратися до Дня подяки.
Як там млинці?
-Глянь, який я з'їла. -Гей.
Пробач. Але з'їж ще млинців.
Час хрумати млинці, юна пані.
Якщо ти доїси той млинець,
ми з тобою отримаємо чудовий сюрприз.
Обіцяєш? Гаразд, давай.
Давай.
Молодець!
Хвилинку. Заберемо пошту.
ПДДХ
-Вгадай, що в мене є. -Що?
Їжа. Сьогодні буде гарний день. Я відчуваю.
Ось воно.
Цеберко, але нормальне.
Мій дід їздив на ньому 30 з гаком років.
Якщо хтось в це вріжеться, проблеми будуть у нього.
Ми точно можемо його взяти?
Авжеж, авто просто стоїть в мене в гаражі. Тому ти робиш мені послугу.
Його треба водити, або здохне акумулятор.
Гаразд. Дякую.
Гей, як тобі наш великий сюрприз?
-Блакитний. -Блакитний?
Ми каталися на автобусі, але тепер все зміниться.
Я така рада, що аж цьомну авто.
-Так. Це можна, я його помив. -І дякую за сидіння.
Так. Брейді з нього виріс. А Медді буде самий раз.
Що?
-Позичаю ненадовго. -Бери настільки, наскільки треба.
Гей, Медді, які плани на день з індичкою?
-До тата. -До тата. Це чудово.
Ви обидві їдете до її батька чи…
Ні, лише Медді.
Гей, якщо хочеш кудись на День подяки…
Дякую.
Мої батьки вічно готують велику купу їжі, тому можеш завітати…
Дякую, я працюю. Але це мило.
-Працюєш на День подяки? -Так.
Я працюю завжди, коли можу, і коли вона не зі мною.
Круто.
Гей, можеш заїжджати на цеберці й до мене.
Це я про авто, я зву його цеберко, бо воно, бува, тарахкотить.
Мабуть, я так запрошую тебе на побачення.
Але…
Ні, я… Я краще не братиму авто, якщо це до чогось зобов'язує.
Ні-ні, я не про це.
Зараз моє життя не готове до побачень.
Твоє життя не готове, я розумію.
-Я дуже тобі вдячна. -Так. І ключі.
Отже…
-Дякую, Нейте. -Так, жодних проблем.
Я серйозно.
-Звертайся. -Гаразд.
ПДДХ 67,50 НА ТИЖДЕНЬ
Які чорниці?
-Добрі. -Так?
Гей.
Паперовий чи поліетиленовий?
Паперовий, будь ласка.
Сьогодні я скористаюся цим.
Потрібно прибрати злиднів. Потрібно прибрати злиднів.
Хоча це краще не треба.
З вас 67,45, будь ласка.
Проведіть, як карткою, та введіть пін-код з форми.
Дякую.
-Паперовий чи поліетиленовий? -Поліетиленовий.
Як ти дивишся на те, щоб зробити щось дуже-дуже цікаве на нашій новій автівці?
Вперед!
Думаю, ти мухлюєш!
Гаразд, ти будеш з татком два дні,
вам буде супер-пупер-дупер-весело, а потім матуся приїде та тебе забере.
Як тобі така ідея? Побудеш на День подяки там?
Гей.
Ось і вона, моя дівчинка. Гей, манюня.
Дякую, що приїхав аж сюди.
Ага. Цього разу поклала щось перекусити?
Ми розділяємо витрати, Шоне. Ти теж можеш купити їй щось.
Так. Гаразд. Готова повеселитися, Медді?
-І вона ще не дрімала. -Гаразд. Чудово.
Матуся віддала мені цього крабика.
-Хай поспить в авто. -Ага, цього не вистачить.
Що з тобою таке?
Я втомився. Працював допізна.
Мав рано встати, щоб приїхати на переправу та підлаштуватися під твій графік.
В тебе похмілля.
Ні. Гей, я казав, що не п'ю.
-Досі? -Так. Досі.
Завтра я отримую білу фішку. Мені добре.
Мені подобається тверезість. Не почуватися весь час, як лайно.
-Це видно. Ти добре виглядаєш. -Так, я знаю.
Медді побуде в тебе й завтра?
Ага. А ти що робитимеш? Щось з мамою?
Ні, вона зникла. Як завжди на свята.
Але все гаразд. Не жалій мене.
-Не жалію. -Гаразд.
Люблю тебе.
Повеселіться, гаразд?
Гей, заходь завтра. Якщо хочеш. Посидимо тихенько.
Ні, дякую. Повеселіться самі.
Я спробував, так, Мед?
Гаразд. Попрощайся з матусею.
Я дуже тебе люблю. Бувай, мила!
Мішок картоплі.
Бувай! Бувай, мамо!
Бувай, мамо!
Я вирішила не мити авто.
Єдиний плюс місцевих дощів, що не треба мити автівку.
Знаєш, що ще тут безкоштовно? Головний біль та страждання.
Так казала моя мати.
Коробки не чіпай, приберися навколо них.
Потім відвеземо їх до притулку.
Вони роздають їжу на День подяки,
тому я віддам те, що мені не треба.
Я до продуктового! Щасливого Дня подяки!
Щасливого Дня подяки!
МАНЮНЯ
ШОН
В цих овочах немає сенсу.
Подбай, щоб в Даніела був веганський варіант.
Саро, я маю попрощатися. Гаразд? Їдь обережно.
Я з твоєю сестрою збожеволію.
О котрій я маю забрати Беннета з «СіТек»?
Любий, я тільки знаю, що маю приїхати до вас з твоєю мамою.
Гей.
Любий, це Алекс. Покоївка.
-Я так маю тебе називати? -Можна й так.
-Гей, я Джеймс, дуже радий. -Навзаєм.
-Як справи? -По саме горло.
Так? Реджино, ти в курсі, що в нас сім пирогів?
Нащо нам везти сім пирогів? Ти навіть їх не будеш.
Вони не щоб їсти, а для прикраси.
Дістанемо їх після оголошення.
Щоб відсвяткувати.
Покладеш їх до автівки, будь ласка? Дякую.
Пробач, мені сказали приїхати о третій. Не думала, що ви ще будете тут.
Так, ми запізнюємося.
Я дуже вдячна, що ти мене замовила.
Після непорозуміння з м-ром Дарсі.
Мені не подобається, як прибирають інші.
Гаразд. Ми побігли.
Можеш дати пароль від Wi-Fi?
Тут не ловить сигнал, а я маю бути на зв'язку для доньки…
Твоя донька. Точно.
Отже, повернула її?
Часткова опіка, так. Зараз вона з її батьком.
Дякую.
-Це п'ять чи «S»? -Це «S».
Пробач, що лишаю такий гармидер, але я куховарила зі світанку.
Але будинок досі продається, тому попрацюй добре. Гаразд?
Авжеж.
До речі, я помітила, що гостьова ванна кімната
потребує глибокої чистки. Але запах відбілювача заважкий.
Можу прийти завтра та подбати про неї.
На День подяки?
Так, в мене немає планів, тому підробіток не завадить.
А це коштує більше? Мабуть, за святковою таксою?
Ні, я візьму як звичайно.
Тоді гаразд.
М-ре Дарсі, так, так, так.
Забираю з собою.
Щасливого Дня подяки і тобі теж, м-ре Дарсі.
Щойно намастите лінію затирки білим оцтом
та дасте трохи просякнути,
додайте столової соди, вона зішкрябе бруд,
надасть текстури.
Бачите, бруд сходить.
СПОВІДЬ ПРИБИРАЛЬНИЦІ
СПОВІДЬ ПОКОЇВКИ
МЕНЕ ЗВАТИ АЛЕКС
АЛЕКС — ПРОСТО ХОЧЕ ДУЖЕ АНОНІМНОГО СЕКСУ.
ХОЧЕШ ПОТРАХАТИСЯ?
ЛЮДИНА ШУКАЄ ЛЮДИНУ.
Подобається моя борода?
Це моя племінниця. Хочеш потрахатися?
Це мій змій.
Зробив вечерю на двох. З'їв сам.
Тверезий батько-одинак.
Будь ласка, лишіть повідомлення після сигналу.
Гей, мамо. Просто дзвоню тобі, бо зараз День подяки.
Гаразд, поговоримо пізніше. Люблю тебе, бувай.
Що? Як круто! А що тобі сподобалося на параді?
Санта.
Ти бачила Санту?
Боже мій, люба моя!
Гей, дай поговорю з мамою.
-Гей, нам час бігти. -Ні, я щойно подзвонила.
Так, я знаю, але кажи: «Щасливого Дня подяки, матусю».
Щасливого Дня подяки, матусю.
Люблю тебе, Медді. Дуже люблю…
Щасливого Дня подяки. Зараз тебе нафарширують.
Я дуже вдячний за цю дупу.
Посмокчеш мою бороду?
Як справи, індичко?
ВЕЙН ЯК СПРАВИ, ІНДИЧКО?
Давай забудемо, що я це ляпнув.
Як проходить День тубільців?
Схожий на будь-який інший.
А твій?
Моя родина доводить мене до божевілля.
Я вдома всього дві доби,
а вже думаю перенести рейс на зараз.
А як ти?
Так само.
В тебе написано, що ти ходив до універу Нью-Йорку
та що ти напівфранцуз.
ВЕЙН УЇ. Я ВИРІС У АВІНЬОНІ.
Та ходив до нью-йоркського. Вивчився на фільммейкера.
Я вчуся у монтанському коледжі витонченого мистецтва.
Вчуся художньому письменництву.
Письменниця.
Хочеш зіграти у гру?
Я зіграю у будь-яку гру з тобою.
Чи на тобі.
Чи поруч з тобою, як більше подобається.
Хочеш зіграти «при зустрічі»?
Де зустрінемося?
Можемо зустрітися…
В мене вдома.
-Гей. -Гей.
Як справи?
-Якщо хочеш… -Я купив гарбуз.
Не знаю, чи він їстівний, але не з порожніми ж руками…
Дякую.
Проходь.
Це дім твоїх батьків?
Так. Мого тата та мачухи.
Знаю, він трохи завеликий. Зараз вони на Бермудах.
Сподіваюся не у трикутнику.
Ні, гадаю, просто у відпустці.
Так, пробач, я просто так нервую, що аж нігті пітніють.
Ти така гарна.
Гей. Я — Вейн.
-Алекс. -Письменниця.
Так.
Ти приємно пахнеш. Я відчув твій запах.
Не навмисно.
-Хочеш випити? -Так, будь ласка.
Влаштуєш мені тур?
Гадаю, тут все зрозуміло.
Це кухня.
Так. Чиста.
В нас чудова покоївка.
Як тобі Міссула?
Непогано.
Вчителі чудові.
Я просто хочу писати, тому…
Знаєш, де чудова програма з фантастики?
Нью-Скул.
-Ніколи не думала про Нью-Йорк? -Там дорого.
Твій тато не допоможе?
Я не беру в нього гроші.
Він розлучився з мамою у мої шість, знов прийняв християнство
та почав нову родину, в якій мені немає місця.
А мати? Ви близькі?
В неї біполярний розлад без діагнозу, тому ні.
Трясця, мені шкода.
Тепер почуваюся козлом.
Моя найбільша скарга на батьків, що вони шлють забагато імейлів…
-Твої батьки платять за освіту? -Ні. Тільки за квартиру.
Вони купили її мені, як інвестицію.
Твої батьки купили тобі квартиру? У Мангеттені?
Ага.
Але мені не подобається брати в них гроші.
Коли я поруч з ними, я почуваюся… самотньо.
Ми разом двічі на рік, та все одно сидимо у своїх телефонах,
чекаємо, коли скінчиться день.
А ти? Що в тебе сьогодні?
Чесно кажучи, останні Дні подяки я проводила з моїм хлопцем.
В нього є мала племінниця, вона приходила та…
Зазвичай, ми були лише втрьох.
Але ми розійшлися, тому…
Це моє перше свято без них.
Мені шкода.
Не треба.
Я сама цього хотіла.
Отже… Про що ти пишеш?
А про що ти знімаєш фільми?
Ні, досить про мене. Розкажи, над чим працюєш.
Матеріал новий, навіть не знаю, як пояснити.
Це історія жінки.
Люблю протагоністок.
Вона живе у великому чудовому домі.
Такий, як на обкладинках журналів.
Вона має особистого тренера та фінрадника.
Та заощаджуваний рахунок.
Вона не раз бувала в Луврі.
Проводить цілу суботу…
за масажем гарячим камінням.
Та читає книги першого видання.
В неї кашеміровий светр, в якому вона почувається…
наче її обіймають 1000 ягнят.
Щоранку вона прокидається та бачить океан.
Ніби він існує лише для неї.
Гарна деталь.
Вона має розкіш - час.
Ніяких черг.
Ніяких карток.
В неї є час спекти сім пирогів, якщо вона того хоче.
А в чому конфлікт?
Його немає.
-Люди з грошима мають все. -Неправда.
В мене є велотренажер «Пелотон», і я нещасний.
-В тебе є «Пелотон»? -Я схожий на того, в кого він є?
На того, хто просто на ньому сидить.
Йой.
Трясця.
-Що? -Трясця. Трясця!
-Тобі час йти. Іди. -Що?
Давай. Одягайся.
Моя мачуха тут, вона ненавидить незнайомців.
-Ну ж бо. -Гаразд.
-Боже. -Сюди, обійди будинок.
-Може, зустрі… -Ні. Тікай! Швидше!
Пробач. Я вже йшла.
Я лишилася довше, бо вичищала все.
Хочеш ще?
Пробач.
Припини.
Може, пирога?
Хочеш пирога?
Ні.
Як твій День подяки?
Добре. Я прибирала.
Ми їли за цим столом… раз на рік?
Вісім тисяч.
Я заплатила за це. Я заплатила за все в цьому будинку.
Я стільки працюю,
що й ніколи посидіти за цим столом.
Це завжди для мене було важливо. Щоб я продовжувала працювати.
Я вже була партнеркою, коли зустріла Джеймса.
Дівчата казали: «Звільнися! Насолоджуйся життям».
Він теж хотів, щоб я звільнилася.
А я сказала: «Нізащо».
Я хотіла поваги.
Хотіла, щоб він мене поважав.
Хвилюватися потрібно про тих, кого ти гадаєш, що знаєш.
Бо ти насправді їх знаєш.
Ти знаєш історію, яку вони тобі про себе розповідають.
Щоб ти могла вставати з ліжка вранці.
Останні кілька років…
іноді я дивлюся на свого чоловіка…
він просто сидить там.
І він такий вродливий.
Це нечесно.
Мабуть, так діє Альцгеймер.
Він знайомий, але такий чужий.
І я знаю, що кохаю його.
Але я його не впізнаю.
І я просто хочу, щоб цей чужинець забрався геть з мого будинку.
Я хочу, щоб повернувся справжній він.
Знаєш, що кумедно?
Він пішов від дружини до мене, бо я була молода,
в нього не було гарних відносин з дітьми, тому він хотів зробити нових.
Але, не знаю чому, в мене яєчники 50-річної жінки.
Ти, мабуть, завагітніла, навіть не намагаючись, так?
Ти хочеш, щоб я відповіла?
Авжеж. Скажи.
Я швидко завагітніла.
Але довелося надривати дупу щодо всього іншого.
І не сумніваюся.
І тепер після…
п'яти років та шести штучних запліднень,
одне навіть дожило до дев'яти тижнів…
до стуку серця, що було захопливо.
Після всього цього,
після поїздок на медитативні курорти,
навіть у Мексику для маянського маточного масажу.
Триста тисяч доларів по тому…
зараз…
в Орегоні є жінка Джоанна.
Вона на п'ятому місяці вагітності нашим сином.
Моїм сином.
Я кажу так, бо ми скористалися донорським матеріалом.
Щоб зачати дитя, нам знадобилося три жінки.
Від однієї яйце, від другої утроба та від третьої — гроші.
Від мене.
Та вона надсилає мені фото.
А я й не знаю, на що дивлюся.
На що я дивлюся?
Так, здається, це його стопа.
Тоді чому я нічого не відчуваю?
Бути матір'ю не схоже ні на що.
Я розумію, як деякі жінки можуть прийняти…
що дитина їхня, не дивлячись ні на що.
І я справді думала, що можу бути тією жінкою…
Але після всього цього часу та грошей…
коли я дивлюся на це…
Я не відчуваю любові.
Я не відчуваю любові до себе.
Лише сам відчай.
Я не думала, що робитиму це сама.
Сама?
Джеймс хоче розлучитися.
Мені шкода.
Він сказав мені по дорозі на вечерю до Дня подяки.
Що має бути якоюсь просто рекордною гівнючістю.
Не те, щоб це було неочікувано.
З кожним викиднем він віддалявся все далі й далі.
Боже, що я роблю?
-За чистку. -Ні. Ні.
Тут все блищить, Алекс.
Не дозволяй нікому користуватися собою.
Принижувати тебе за всю ту важку роботу.
Робота...
Це єдине, на що ти можеш розраховувати.
Все інше - крихке.
Гаразд?
Гаразд.
І пироги теж візьми.
Ні.
Будь ласка.
Можна глянути фото твоєї доньки?
Авжеж.
Скільки їй?
Майже три.
І ти робиш це сама?
Тобі подобається бути мамою?
Я живу заради моєї доньки.
Можеш іти.
Закрий браму, коли виходитимеш.
Гаразд.
Сповідь покоївки.
В шухлядах людей є купа дивних речей.
Я могла б перерахувати їх тут.
Але натомість ось в чому я зізнаюся.
Прибираючи будинки людей,
я годинами витираю шафки з посудом, якого б вистачило на сплату коледжу,
мию підлогу з деревини, якої б вистачило мені на будинок.
Важко не хотіти їхні речі, їхнє життя.
Ні, «хотіти» — це м'яко сказано. Бажати.
Важко не бажати собі те життя, яке ти бачиш,
бо воно виглядає легким та приємним.
Кокосова вода, полички з книгами, безкрайні басейни, льодяний «Сансерр».
Але правда в тому,
що, не дивлячись на їхні будинки
з мармуровими вбиральнями та вікнами у зріст з видом на море,
їхнє життя порожнє.
Може, всі ті довгі коридори та великі вбиральні просто схованки.
Може, все те скло просто показує тобі всю твою самотність.
Може, коли живеш в такому великому будинку, губиш в ньому себе.
Коли я думаю про будинок, я хочу, щоб в ньому були я та моя донька,
а не про те, який він великий та що в ньому є.
Вистачить по ліжку для нас та поверхня, на якій можу писати.
Може, ще колись дворик для великого, дурного собаки.
Наш простір є домом, бо ми любимо одне одного в ньому.
ВЕЙН ГЕЙ! МОЖЕ, ЗУСТРІНЕМОСЯ ЩЕ?
АЛЕКС Я ЗБРЕХАЛА ТОБІ. В МЕНЕ Є ДОНЬКА
ТА Я ЗАРОБЛЯЮ ПРИБИРАННЯМ.
Скажи: «Гей, матусю».
Що? Гей, гей, гей.
Як твій День індички?
Добре, ми їли журавлиний соус. Смак не дуже сподобався.
Боже, я так скучила. Я так за тобою скучила.
Ми теж за тобою скучили.
Гадав, може, передумаєш та приїдеш.
Я не хотіла заплутувати її щодо того, де живе матуся.
-Вона вже їла? -Так, яєчню.
Дякую.
-Як пройшов самотній День подяки? -До речі, непогано.
Бачив тебе у «Тіндері».
А я — тебе.
-Візьмеш її у п'ятницю? -Так. Гаразд.
Гаразд. Дякую.
Може, цьомнеш татуся як слід на прощання?
Побачимося у п'ятницю.
Бувай, Медді! Бувай, шалена!
-Дякую. -Веселіться.
Знаєш, що? Любиш пироги? Точно?
Тоді в мене гарні новини.
В мене сім цілих пирогів вдома.
-Сім? -Сім цілих пирогів.
Гаразд, люба. Поїхали. Що скажеш?
Переклад субтитрів: Володимир Фатун