SERIÁL NETFLIX
Jsem Denise. Bývalá oběť domácího násilí.
Ahoj, Denise.
Chce se dnes někdo s něčím svěřit, než rozjedeme speciální aktivitu?
Dobře. Takže teď tu máme Alex.
Přivítejme ji.
Děkuju.
Jsem Alex a byla jsem oběť domácího násilí.
Ahoj, Alex.
Požádala jsem Denise, jestli bych tu mohla být jako dobrovolnice a…
Myslela jsem, že bych uklízela WC, ale…
Denise řekla, že mám dělat tohle,
a já řekla „ne“, a ona zase „ano“, a tak jsme tady.
Ukaž jim ten notes sériovýho vraha.
Říká, že píšu jako sériový vrah…
Bože, to všechno jsi napsala?
Ano. Jo. Začala jsem psát v McMullinově domě.
Píše někdo z vás pro zábavu?
Brandi, nemusíš se hlásit.
Měla jsem v 5. třídě deníček. V růžovém plyši.
Byl na něm i zámeček.
Jo. I já. Taky jsem ho měla.
A teď otázka na tělo.
Když jste něco psaly, komu to bylo?
Nikomu. Jen sobě.
Jo, totéž.
Když píšu, tak jsem upřímná ohledně toho, co cítím.
Občas je to pro mě jediná možnost, jak poznat, co cítím.
Jako kdybych musela psát, abych věděla, co budu psát.
Jestli to dává nějaký smysl.
Ale…
Zjistila jsem, že je pravdu lehčí napsat, než ji říct nahlas.
Psaní vám nikdo nevezme.
Nikdo vám nemůže říct, že se mýlíte, že nemáte pravdu.
Nic o tom neví.
Máte pravdu a vaše slova jsou pravdivá.
Protože jsou vaše.
Každopádně notesy a pera máme všichni.
Máme to číst nahlas?
Můžete, jestli chcete, ale pokud ne, tak nemusíte.
Mám pár pomůcek k psaní,
které jsem získala od skutečného profesora na internetu,
který má kvalifikaci tohle učit.
Takže popište den svého života, kdy jste byly opravdu šťastné.
Může to být skutečný den, co se opravdu odehrál.
Anebo vymyšlený den, jaký byste si přály.
Nastavím na hodinách…
deset minut.
Není žádný spěch, píšeme pro radost ze psaní.
To bylo skvělé.
- Můžu se na něco zeptat? - Jistě.
Ale odpověď už znám,
v azylovém domě nejsou povolené žádné návštěvy.
Ne. Je mi líto, holčičko.
V azylovém domě smí být jen oběti a jejich děti.
- Jasně. - Proč.
Právě jsem zjistila, že moje máma bydlí v autě.
To je mi líto.
Díky.
Je oběť domácího násilí?
Je chronická oběť domácího násilí, ale zároveň to zcela popírá,
žije v přeludech a bez prášků, takže…
Je jí přes 55?
Program jménem SHARE umisťuje bezdomovce do domů pro seniory,
ale musí se přihlásit.
Jo.
Ona nesnáší všechno, co organizuje stát,
a navíc prchá před psychiatrickým ústavem, takže tohle nevyjde.
Děkuji.
Je někdo, kdo se o ni může starat?
Ne, starám se o ni už od šesti.
Co by se stalo, kdyby ne?
Myslím, že něco udělám, ještě nevím, ale až začnu, bude to výjimečný.
Bude to hodně silný. Jo, to je dobrej nápad, to…
Ale do hajzlu.
- Ahoj, mami. - Alex, čau.
Napadlo mě, že jsi to ty, zrovna jedu z úklidu a vidím tvé auto.
Nedá se přehlédnout.
- Co tady děláš? - Podívej se na Její Veličenstvo.
Jaro v rozpuku.
Bude růžový západ slunce
a já se na tu krásu podobnou cukrové vatě budu dívat.
Přišlo mi, že si povídáš s ptáky.
Kdepak, zlatíčko.
Stáhla jsem si do mobilu aplikaci, diktuju tam myšlenky.
Protože budu přednášet kolektivu o neolitickém
pojetí slunečního prámu.
Napsala bych si to, ale nemůžu.
Hrozně mě bolí ruka.
Kde máš tu sádru, mami?
Kam zmizela?
Mělas ji přece na zápěstí. Kam zmizela?
Hrozně to svědilo, tak mi ji Micah odřízl.
Musím říct, že to bylo zvláštně erotické.
Děláš si legraci? Ta sádra tam má být ještě šest týdnů.
- To je dobrý. - Ne, není.
Máš poškozenou šlachu a teď se ti přestane hojit.
Jestli mi chceš pokazit západ slunce, tak radši běž.
Já…
Jsem ráda, že jsem tě našla.
Vím, že v tom loftu s kolektivem se ti žije
moc hezky, ale…
Říkala jsem ti, že jedu do Montany.
Nechceš jet se mnou?
Mám v kampusu bydlení.
Mohla bys být s Maddy,
chodit na procházky a celý den malovat.
Maddy půjde do nové školky.
Zlatíčko, to není pro mě.
Proč ne?
Nemám ráda nudu.
Mám skvělý život.
Nemůžu se kolem tebe motat, být ti na obtíž.
Ne, mami, myslím to vážně. Já tě zvu.
Má krev patří sem, zlatíčko.
Je tu pohřbená moje máma. Její máma.
Ženy z rodu Langleyů jsou tady.
Já jsem žena z rodu Langleyů a jdu pryč.
Já vím, zlato, ty jsi jiná.
Jenže…
Já nemůžu odejít.
Jasně.
Než odjedu, zajdi za pár lidma.
- Třeba s rukou za tím doktorem. - Ani náhodou.
Objednám tě tam na zítra, ano?
Sejdeme se tam. Kývni, že mě slyšíš.
Nechci o tebe mít starost, až tu nebudu.
Koukni na to. Cukrová vata.
Začneme tady a pak pojedeme přes tyhle hory.
Dojedeme do Spokane, to je opravdu velké město.
Pak pojedeme přes další hory.
A pak přes další hory.
Až do Missouly.
Tady je.
Missoula.
Bude to trvat spoustu hodin.
Dvě. Tři. Čtyři. Pět. Šest. Sedm. Osm. Devět.
Devět hodin.
- A „Shoop“. - Přesně.
Ne!
Zdravím, chtěla bych si objednat angličtinu 102, díl 5, skripta.
Tolik?
Nemáte nějaké použité?
Bezva, nedala byste mi je stranou?
Můžu přijít v úterý.
Díky.
PŘÍCHOZÍ HOVOR TARA
- Dobrý den. - Zdravím.
Mám pro vás nové zprávy.
Teď jsem byla u soudu.
Nebojte se.
Postavili se proti změně bydliště,
ale současně dostali nouzový zákaz přiblížení,
tím pádem se s vámi dočasně nesmí kontaktovat,
vyslaly jsme jasný signál.
- Nesmí mě kontaktovat? - Správně.
Šerif mu touhle dobou doručuje zákaz přiblížení
a výsledek dnešního jednání ex parte.
Ano.
- Takže co bude dál? - Čekáme.
Nechala jsem vzkaz Seanovu právníkovi.
Jasně, mockrát díky.
Rádo se stalo, nashle.
Brandi, teď jsi na řadě ty, že?
Nevím, jestli je to můj nejšťastnější den,
ale tak nějak mě to napadlo.
Bezva.
„Jako malá jsem chodívala s tátou na procházky.
V červnu, než nastala ta ulepená letní horka.
Kupoval mi ty oranžové nanuky Flinstone ze 7-Eleven.
Takové ty, co se jim vůbec nechtělo ven z obalu.
Chodívali jsme kolem moře a dívali se na souhvězdí Panny,
protože já mám narozeniny čtyři dny před ním.
Táta ukazoval na nebe a říkal mi,
že je Velký vůz a já jsem Malý vůz.
Když táta onemocněl, naše vycházky ustaly.
Ale vrátila jsem se k tomu se svým synem.
Koupila jsem mu oranžový nanuk Flinstone.
Dnes se už rozbalují líp.
Koukám na noční oblohu a pořád je stejná,
jako by to bylo včera.
Velký a Malý vůz.“
Toť vše.
Samozřejmě, že chceme, aby vzpomínky byly pozitivní,
ale napadlo mě, že si připomeneme pár obrazů,
které si odnášíme z Brandina příběhu.
„Ulepená letní horka.“
„Dnes už se rozbalují líp.“
„Jako by to bylo včera.“
„Velký a Malý vůz.“
Chce někdo další?
VOLÁNÍ MÁMA
Po zaznění tónu zanechte vzkaz.
ALEX Jsem u doktora. Kde jsi ty?
ALEX MÁŠ 15 MINUT ZPOŽDĚNÍ!
HALÓ?
Mami.
Mami!
Ahoj, zlato.
Nech toho. Jedeme k doktorovi.
- K jakému? - Už jsi tam dnes měla být.
Prohlédne tě ve 4, ale musíme jet hned.
Je čtvrtek. Nic jsem neslíbila.
Ve čtvrtek máme stánek, čtvrtky a soboty.
A neopustím Micu.
- Tohle je má dcera. - Už jsme se viděli.
Mami. Prosím, můžeme jet?
Proč máš všude ty třpytky? Tys byla na mejdanu?
- Uklízela jsem v herně. - Víš, co se říká?
- Třpytky jsou vši ateliéru. - Slíbilas mi to. Pojeď.
- Trousíš je všude. - Můžeš už být rozumná?
- Musíme jet. - Jsi samá třpytka.
Sedni si do auta a vezmu tě k doktorovi.
Nejsi můj šéf. Jasný?
Mě bolí ruka.
Vezmu si konopí, nebo půjdu k doktorovi, nebo si ji uříznu.
To, žes něco vymyslela, protože odjíždíš,
neznamená, že musím. Je mi fajn.
Prokristapána, starej se o někoho jinýho.
- Zlatíčko. - Promiň, lásko.
Mám práci. Musím pracovat.
Zdravím.
Máte hezký úsměv. To je úsměv.
PŘÍCHOZÍ HOVOR TARA
- Taro? - Změna plánu.
Můžete za mnou přijet do Whitby?
Je všechno v pořádku?
Jde o Seanova právníka.
Rozhodli se odmítnout náš návrh
pro nedostatek důkazů zneužívání.
A Sean není ochotný přehodnotit rodičovský plán
ani vzdát se opatrovnických práv.
Jistě.
Díky.
Promiňte. Co to znamená?
On prostě tvrdí, že jste si to násilí vymyslela.
Proto proběhne za 14 dní slyšení,
které stanoví validitu vašich tvrzení a opatrovnictví.
Bude to slyšení, které rozhodne.
Když prohrajete, nebudete si Maddy moct odvézt.
Nikdy?
Ve státě Washington je to složitější.
Zejména u emočního…
Já to vím. Zažila jsem to, a prohrála, neměla jsem modřiny.
Teď neprohrajete.
Máme na přípravu 14 dní.
Někdo ho musel vidět, jak vám ubližuje.
Já už nemám 14 dní. Odjíždím v pondělí.
Z právního hlediska s Maddy nikam nesmíte.
Ne před tím slyšením.
Přijdu o rodinné bydlení i místo ve škole. Jsem…
- Ano. - Další.
O víkendu musím opustit azylák.
Co myslíte, že můžu dělat? Nemám záložní plán.
Budeme bojovat.
Do podzimu tam určitě budete.
Vzala jsem si studentskou půjčku devět tisíc. Devět tisíc.
Vy to nechápete, ale nic jiného nemám.
Nejsem bohatá jako vy a Regina.
To není všechno.
Sean požaduje setkání s Maddy.
Ne. Máme zákaz přiblížení, to ne.
To se týká jen vás, Maddy ne.
Soud odsouhlasil čtyři hodiny.
Kdy?
Zítra.
Ustanoví třetí stranu, neutrální dohled,
pokud si někoho neurčíte sama.
- Prarodiče? - To ne.
To jí nemůžu udělat.
Když jim nevyhovíte, porušíte rodičovský plán,
to za 14 dní nebude vypadat dobře.
Alex, mrzí mě, že se tohle děje, ale…
ještě není konec.
Je to jen zdržení.
To jsem jen já.
Alex. Kruci. Proboha.
Vyděsilas mě.
Co tady děláš?
Potřebuju tvou pomoc.
Co ty tady děláš?
Vypila jsem moc margarit, tak jsem sem zajela, abych…
se z toho vyspala.
- Mami. - Vím, že to nevypadá dobře.
Jenže…
kolektiv je hlučný, tak jezdím sem…
vyspat se.
Vím, že tu spíš, že jsi celý den v parku
a že žádný kolektiv není.
No…
možná „kolektiv“ není správný výraz.
Ale máme tu fakt prima skupinu lidí.
Opravdu…
Tamhle v dodávce jsou Floresovi.
Billy a Anna. Mám je moc ráda.
Pomáháme si navzájem a je to jako…
Já nevím, jako když se dobře vyspíš v autokině.
Chybí jen popcorn.
Proč se o sebe neumíš postarat?
Jak to myslíš? Mám tady i lednici.
Mám vitamíny, zlato.
Měkkou deku a taky dobrou trávu.
- Jsem v pohodě. - Bezdomovec.
Bydlíš v autě.
- Můžeš toho nechat? - Ne. Prosím.
Miluju svý auto!
Moje kobaltová láska.
- Jsme jako rodina. - Bezdomovec.
- Můžeš toho už nechat? - Jsi bezdomovec.
Jsem pod hvězdami. Nezávislá.
A není to tak pořád. Jako že…
občas jsem u Micy.
Když Alaina-May není doma.
- Kdo je sakra Alaina-May? - Říkala jsem ti to. Jeho žena.
Rozešli se, ale ona tam pořád je, protože je to děsná furie.
Chci tím říct, zlato…
Mě baví být kočovnice. Pořád v pohybu. Chápeš?
Znáš mě. Jsem tulačka.
Já nevím. Nemůžu si dovolit dát tě do motelu nebo vzít do azyláku.
Fakt nevím.
Já nejsem tvůj problém, Alexandro.
- Ano, jsi. - Ne, nejsem.
- Jsem tvá matka. - Nejsi.
Ano, jsem.
Jsem!
Říkalas, že potřebuješ mou pomoc.
Ano.
Tak jak mohu pomoct?
Můžeš dohlížet na setkání Seana a Maddy?
Má právo na setkání a musí u toho být třetí strana.
Mohla bys?
Jo, mohla.
- V kolik tam mám být? - Ve 12.30.
Neboj se.
Postarám se o tvou holčičku.
- Půjdeš k doktorovi. - To radši umřu.
Půjdeš. Není to v pořádku.
Všechno je to na prd a ty se chovej jako dospělá.
Ta ruka vypadá hrozně. Musíš jít!
A dostanu lízátko?
Ježišikriste!
Co ti to jde z auta za smrad?
- Jako smažený bobky. - Bylas u doktora.
Jo, koukej. Pořád mám funkční prst.
Ahoj, beruško.
Připravená na hraní se mnou a s tátou?
Užijeme si to.
Zabalila jsem sváču, věci na převlečení a je po obědě.
No jasně. Ahoj, zlato.
Moje holčička.
Asi počkám tady, protože musím.
Takže, zlatíčko. Budeš teď 4 hodiny s tátou.
Dík, žes poslala poldy!
Fakt na úrovni!
A pak…
si půjdeme koupit zmrzlinu. Co tomu říkáš?
Chceš zmrzlinku? Tak jo.
Mám tě moc ráda.
- Díky, mami. - Jo, užijeme si to.
Pojď, Maddy. Teď se uvidíš s tátou.
Jo!
Seane, máš tady svou Maddy.
Ahoj, Seane.
- Je těžká. - Ty rosteš.
Fakt je velká.
Budeme se houpat a ona poletí takhle vysoko.
Maddy!
Díky, žes přišel.
Není zač.
Bál jsem se, že mi zase zmizíš, jako předtím.
Vypadáš dobře.
Jsem v pořádku.
Fajn. Kde je Maddy?
Myslel jsem, že ji uvidím.
Je v azylovém domě pro oběti násilí, kde teď bydlím.
Mají tam školku pro rezidenty…
Jo, jasně.
No a tys… Už sis něco objednala?
Letos jsem v azylovém domě pro týrané ženy už podruhé.
Už podruhé mě tam Sean poslal.
Slyšíš, co ti tady vykládám?
Ano, slyším.
No a?
Měla ses dřív obrátit na mě.
Než jsi vzala mou vnučku na takové místo.
U nás máte kde bydlet.
Udělám cokoliv, abych pomohl.
Dal bych ti poslední košili.
Nemusel bych se bát.
Sean by se nemusel bát.
Byl jsem vás hledat v čekárně na trajekt, Alex.
Tak jo.
Třeba mi pomůžeš teď.
Protože potřebuju tvou pomoc.
Dobře.
Požádala jsem o opatrovnictví Maddy,
abych ji mohla vzít do Missouly.
A Sean je proti.
Ano, já vím.
Řekl mi to.
Víš…
Seanovi se teď moc nedaří.
Mně je jedno, jak se mu vede.
Má právnička se snaží dokázat, že mě Sean emočně zneužíval.
A já potřebuji důkaz, svědectví od někoho, kdo to viděl.
Tati…
dosvědčíš, že mě Sean emočně zneužíval?
- Kde jsem to měl vidět? - V přívěsu.
- Ne. To jsem neviděl. - Všimla jsem si, že ano.
- Ne, Alex, to jsem neviděl. - Seděls a nic neudělal.
Kdybych něco viděl, ale já viděl jen mladý pár,
co prožívá těžké časy.
Sean teď bojuje s alkoholem
a potřebuje empatii.
Odcházíš od něj v nejhorší možnou chvíli.
Už za něj nebudu dál zodpovědná.
Musím dělat, co je nejlepší pro mě a taky pro Maddy.
On je alkoholik.
Chápeš? On je…
Má nemoc, která z něj dělá monstrum.
To alkohol je nepřítel, ne on.
Jistě, a mou mámu tloukl alkohol?
- Jo. - Počkej!
To si děláš prdel? Ne!
Alex, co chceš, abych řekl?
Chci, abys řekl „ano“.
Chci, abys řekl: „Jo, já jsem bil mámu. Mrzí mě to.“
Nepamatuju si to.
Nikdy v životě jsi pro mě nic neudělal.
Teď tě o to prosím.
Jsem tu pro tebe pořád. Pro tebe a pro Maddy.
Jenže…
Tak to pro mě udělej.
Postav se za mě.
Pomoz mi ochránit Maddy.
Písemné svědectví.
Nemůžu.
Pak už si asi my dva nemáme co říct.
Mohla bys…?
„Můj nejšťastnější den byl, když se mě má dcera poprvé dotkla.
Jako kdyby to bylo včera.
Bylo jí devět týdnů.
Nevěděla, že prožívám peklo,
že mě její otec ve dne v noci týrá.
Pro ni jsem byla jen teplá a milá paní s mlíčkem.
Ale jednoho rána, když jí bylo devět týdnů,
spaly jsme na podlaze a já jsem se probudila,
protože se mě někdo dotýkal.
Byla to ona.
Ta malá dětská ručka se držela mojí paže.
Dívala se na mě,
projevovala mi bezpodmínečnou lásku.
Ten výraz důvěry v její tváři…
viděla mě a milovala mě.
Byl to nejšťastnější den mého života.
Pocit, že to pro někoho jsem.“
Díky, Denise.
Řeknete mi, jaké obrazy vám z toho vyplynuly?
„Bezpodmínečná láska.“
„Teplá a milá paní s mlíčkem.“
„Ve dne v noci týrá.“
„Malé ručky.“
Chce ještě někdo další?
Trino.
Já píšu, jak si holky vyrazily. Není to divný?
To… Není.
Nepsala jsem o svých dětech jako vy.
Je to tvůj šťastný den. Můžeš psát, co chceš.
Tak jo.
„Byla jsem v baru se svou chlastací partou.
Liv, Amanda a Davina.
Házely jsme do sebe panáky, něco oslavovaly,
už nevím, co.
Ale připouštím, že mě štvalo, jak jsem ten večer vypadala.
Pak se odněkud vynořil neuvěřitelně sexy chlap. Jeho…“
Omlouvám se, musím na chvilku pryč.
- Čti dál. Mockrát díky. - Jo.
„Jmenoval se Neil. Byl moc hezky oblečený…“
To nic. Nic se neděje.
Jsi v pořádku? Co se děje?
Jen se trochu rozrušila, nic víc.
Trochu vyváděla a nešlo ji uklidnit.
Mám pravdu, beruško?
Prostě chtěla maminku.
Alex, Sean nás sem přivezl a chce s tebou mluvit.
Mám teď kurz.
Zlato, musíš s ním mluvit.
Neprobíhalo to dobře.
Co se stalo?
Když jsem ji vzal z houpačky, začala vyvádět. Křičela.
- Nikdy nechce z houpačky. - Jo, ale já to nezvládal.
Neovládl jsem se a křičel na ni.
Nepil jsem 24 hodin.
Snažil jsem se být střízlivej, kvůli Maddy, a…
Jsem nervózní.
Svědí mě kůže.
Slunce bodá.
Prostě je mi hrozně.
Rozhoupal jsem Maddy. Křičela: „Výš, tati, výš.“
A bylo to hezký.
Smála se.
Ale pak jsem začal myslet na příštího panáka.
Chtěl jsem najít úlevu.
A ona začala vyvádět a já věděl, že kdyby tam nebyla Paula,
tak bych šel na panáka s Maddy.
Jako moje blbá máma.
Já tohle nechci Maddy dělat.
Podepíšu ti plný opatrovnictví.
Volal jsem právníkovi.
Promiň, že jsem taková sračka.
Pro ni je tohle dobře.
Můžeš přijet, kdy budeš chtít, a vzít si její věci. Zabalím je.
Díky.
Mám delirium, nebo se třpytíš?
Třpytím se.
TARA VOLAL MI JEHO PRÁVNÍK! ZAVOLEJTE!
TARA MONTANA! HURÁ! HURÁ!
Bezva. Díky za příběh.
To bylo úžasné.
„Kašlu na Murphyho zákony.“ To se mi líbilo.
„Praštila jsem ho jako boxer.“ To mě oslovilo.
„Prasklá lampička.“
„Černá, ne modrá.“
Mně se to líbilo celé.
Jste skvělá spisovatelka, Edith.
- Esther. - Jo.
Takže teď já, ne?
Mami, tys nic nenapsala.
Ale řeknu to z hlavy.
Jsem skvělá… úžasná řečnice.
Matko.
No jo. Jasně.
- Počkáš venku? Už jsem skoro hotová. - Tak jo.
- Nashle, dámy. - Nashle.
- Mír s vámi. - Jste kdykoliv vítána, Paulo.
Mockrát děkuju.
Jo.
Propána.
Takže konečně vypadneš.
Seany vypadal hrozně.
Tvůj táta taky míval ty třasy.
Co tvůj nejšťastnější den?
Cože?
Jako na té skupině.
Pamatuješ si den, kdys byla šťastná?
To bude naše první ráno na Aljašce.
Přijely jsme do Anchorage v noci
a tys byla zmrzlá, protože jsem zapomněla tvůj kabát.
Opustily jsme tátu v hrozné panice.
Měla jsem pro nás chatičku a nebyl tam nábytek.
Tak
jsem vytáhla všechno oblečení z kufru
a udělala nám postel uprostřed místnosti.
A tam jsme spaly, schoulené.
Druhý den ráno, tos pořád spala,
jsem po špičkách vyšla ven
a jen tak skočila do sněhu.
A tam jsem ležela
a dělala andělíčka.
Protože mi tam nikdo neříkal, že jsem magor,
nikdo po mně nevystartoval.
Byla jsem jen já…
slunce a sníh.
No a tam jsme strávily necelý rok
a já neměla ani dolar.
Celý ten výlet byla pitomost.
Ne, nebyla.
Nebyla to pitomost.
Dostalas mě pryč od táty a už ses nevrátila.
Takže…
Jsem pořád zvaná do Montany?
Ty chceš jet?
Jo.
Jo, sakra, proč ne?
Najdu si práci, budu dělat nástěnný malby,
a najdu si tam horala.
Navíc mě Maddy potřebuje.
Je umělkyně, jako já.
Budeš do pondělí připravená?
Jsem připravená.
Mám sbaleno, zlato.
Když bydlíš v autě, je fajn, že máš sbaleno.
I když nevím, jestli tam dojede.
Možná bych ho měla prodat na díly,
ale musela bych jet s tebou.
Jo.
- Jo? - Jo.
- Vážně? - Jasně.
Proboha. Ano?
Maddy!
Maddy, holčičko, poslouchej.
Pojedeme na výlet!
Chceš jet na výlet s babičkou?
Pojedeme na výlet!
Prokristapána, pojedeme na výlet.
- Všechno? - Ano.
Můžeš za ní jezdit, jak budeš chtít.
Jo, musím se dát dohromady.
A pak budu jezdit pořád.
Vážně mi bude chybět.
Zlom vaz, Aljaško.
- Schovej černý. - Ano…
Jo, černý jsou hezký.
Tak pojď, Maddy.
Tudy.
Počkej, zlatíčko…
Hned jsem zpátky.
Nečekala jsem vás. Pojďte dál.
Nemůžu, mám tam Maddy.
Jen jsem se přišla rozloučit.
A taky jsem vám chtěla dát tohle.
Nevím, jestli jsem ho sebrala, nebo co se stalo, ale měla jsem ho…
Všimla jsem si, že ho máte. Díkůvzdání?
Moc mě to mrzí.
Kdo by vyčítal ženský trochu kašmíru?
- Takže další zastávka Montana? - Já
jedu vyzvednout mámu do Port Winslow a pak rovnou na I-90.
- Díky, že jste tu pro mě byla. - Taky děkuju.
- Nechte si ten svetr. - Ne, ne, jednou si koupím vlastní.
Stál 1400.
Nechám si ho.
Mami?
Ahoj, ahoj.
Zlatíčko, musíš mít radost.
- Říkalas, že prodáš auto. - Ano. Já…
Říkala. Ale zlatíčko,
mám tu nejúžasnější zprávu.
Jakou?
Micah vyhodil Alainu-May.
Kvůli mně vyhodil tu bestii na ulici.
A já včera spala v jeho posteli, v jeho náruči.
A řeknu ti, zlato, jedna věc je sex, ale…
Panebože, tohle bylo něco novýho.
I pro mě.
Takže nejedeš?
Zlato, momentálně ne.
Víš, já… nemůžu tu Micu nechat.
To, co je mezi námi, zlatíčko,
je tak silné a…
Opravdu je to…
Nemůžu na tebe čekat, mami.
Ne, nemůžeš. Jasně, že na mě nebudeš čekat.
Je to tvá chvíle.
Jeď, beruško, a víš co? Dej mi adresu
a já přijedu hned za tebou.
Já… pojedu za tebou, ano?
- Nechci tě tu nechávat. - Já vím.
Není zvláštní, jak to funguje?
Jakmile jsem řekla Micovi, že odjedu,
došlo mu, že ke mně něco cítí.
Jako blesk z čistého nebe!
A řekl o mně a o všem Alaině-May.
Tak…
mi to přej.
Pojedu bez tebe.
Ano, to musíš. Samozřejmě, že musíš.
Zlatíčko, je to tvé dobrodružství. Ne moje.
Zvládneš to?
- No tak, máš mě přece ráda. - Mám tě ráda.
- Já vím, že ano. Pořádně mě obejmi. - Jasně.
Bože.
Zlatíčko.
- Mám tě ráda, mami. - Já vím, zlato.
MISSOULA 911.2 KM
Chcete si, dámy, hezky zaluskat do kruhu?
Chtěla jsem vám poděkovat za tuhle společnou aktivitu.
Bylo mi ctí.
Děkuji.
Díky, Alex.
Ale neslyšely jsme o vašem nejšťastnějším dnu.
„Můj nejšťastnější den ještě nepřišel.
Ale blíží se.
V ten den sednu do svého auta,
které smrdí jako prošlý tuňák…
a které bude plné mých věcí
a kde bude má úžasná dcera.
A vyrazím zatraceně pryč z tohohle města.
Pojedu devět hodin,
911 kilometrů do Missouly v Montaně,
kde strávím příští čtyři roky
a budu se učit být spisovatelka.
Doufám, že si za tu dobu užiju spoustu šťastných dnů.
A vím, že některé budou těžké.
Většina lidí nevěří, že by máma samoživitelka mohla vystudovat vysokou.
Ale neví, jaká cesta mě tam vedla.
Tři sta třicet osm vyčištěných WC,
sedm typů státní podpory,
devět stěhování,
noc na podlaze čekárny na trajekt
a celý třetí rok života mé dcery.
Ale až přijedeme do Missouly,
vezmu Maddy na Sentinel Mountain,
která shlíží na město, a ukážu jí její nový domov.
Vykládala jsem jí už o tom obřím M,
které je na vrcholku hory.
I že cesta tam je dlouhá a klikatá.
Bude to těžké.
Ale nakonec vystoupíme na vrchol.
A až tam budeme…
řeknu jí, že to M znamená Maddy.
Že se jí otevírá celý nový svět.“
Pokud kdokoliv z vašich známých zažil domácí násilí
a potřebuje pomoc při řešení krize, navštivte www.wannatalkaboutit.com
Překlad titulků: Petr Miklica