‎UN SERIAL NETFLIX
‎Poftim, domniță.
‎Ia uite-aici!
‎Sirop.
‎- Am ceva și mai bun decât siropul. ‎- Ce?
‎Sirop imaginar.
‎- Așa. ‎- Vrea și Schmariel sirop imaginar?
‎Poftim, Schmariel.
‎Îi ajunge? Va trebui să mă opresc. ‎E mult sirop.
‎Ce pijamale vrei să-ți iei la tata? ‎Pe cele cu curcubeie?
‎- Sau cu inorogi? ‎- Curcubeie.
‎S-a făcut. Ce ușor! O alegere foarte bună.
‎Te bucuri că mergi la el ‎de Ziua Recunoștinței?
‎- Ce-i aia? ‎- Păi, e o zi tare complicată
‎și o să-ți explic ce înseamnă ‎când o să fii mai mare.
‎Deocamdată, trebuie doar să știi ‎că mergi la tati
‎și o să mănânci foarte multă mâncare,
‎cu gândul la lucrurile ‎pentru care ești recunoscătoare.
‎Eu nu voi fi acolo și-mi vei lipsi mult.
‎Dar o să te distrezi de minune.
‎Mami are de făcut curat în multe case.
‎Mulți oameni vor să aibă casa curată ‎înainte de Ziua Recunoștinței.
‎Cum stai cu clătitele alea?
‎- Uită-te la aia pe care am mâncat-o. ‎- Hei!
‎Scuză-mă. ‎Trebuie să mănânci niște clătite.
‎E timpul să mănânci clătite, domnișoară.
‎Dacă mănânci ‎ultimele două bucăți de clătită,
‎noi două vom avea parte ‎de o surpriză specială.
‎Promiți? Bun, acum să vedem.
‎Să-i dăm drumul!
‎Ai reușit!
‎O secundă. Trebuie ‎să ne luăm corespondența, bine?
‎TICHETE DE MASĂ
‎- Ghici ce-am primit! ‎- Ce?
‎Mâncare. ‎Presimt că o să fie o zi foarte bună.
‎Uite-o!
‎E un hârb, dar e sigur.
‎Bunicul a condus-o vreo 30 de ani.
‎Dacă o lovește careva, ‎el va avea probleme.
‎Ești sigur că nu te deranjează?
‎Nu, doar stă în garajul meu. ‎De fapt, tu îmi faci mie o favoare.
‎Dacă nu e condusă, i se descarcă bateria.
‎Bine. Mulțumesc.
‎Ce părere ai ‎despre marea noastră surpriză?
‎- Albastră. ‎- Crezi că e albastră?
‎Am tot mers cu autobuzul. ‎Va fi o schimbare majoră.
‎Sunt în extaz. Am să-ți pup mașina.
‎- Da. Poți. Abia am spălat-o. ‎- Mersi pentru scaunul de copii.
‎Da. Lui Brady i-a rămas mic. ‎M-am gândit că lui Maddy o să-i vină.
‎Ce?
‎- Doar până când strâng niște bani. ‎- Ține-l cât ai nevoie.
‎Maddy, ai planuri mari de Ziua Curcanului?
‎- Merg la tati. ‎- La tati. Grozav!
‎Mergeți amândouă la tatăl ei sau…?
‎Nu, doar Maddy.
‎Bine, păi, dacă ai nevoie ‎să mergi undeva de Ziua Recunoștinței…
‎Mersi.
‎Ai mei pregătesc o masă incredibilă ‎și ești bine-venită dacă…
‎Mulțumesc, lucrez, dar ești drăguț.
‎- Lucrezi de Ziua Recunoștinței? ‎- Da.
‎Lucrez oricând pot și nu e la mine.
‎Tare!
‎Auzi, poate că-ți miști hârbul ‎pe la mine odată.
‎Mașina, fiindcă am zis adineauri ‎că e un hârb.
‎Presupun că încercam să te invit în oraș.
‎Dar…
‎Nu, eu… Nu vreau să iau mașina ‎dacă asta implică niște obligații.
‎Nu, da, nu asta voiam să spun.
‎Nu e loc de întâlniri în viața mea acum.
‎Nu e loc de întâlniri ‎în viața ta acum, înțeleg.
‎- Apreciez enorm ajutorul tău! ‎- Da, sigur. Ai nevoie de chei.
‎Așa că…
‎- Mulțumesc, Nate. ‎- Da, nicio problemă.
‎Vorbesc serios.
‎- Oricând. ‎- Bine.
‎TICHETE DE MASĂ ‎67,50 $ PE SĂPTĂMÂNĂ
‎Cum sunt afinele alea?
‎- Bune. ‎- Da?
‎Salutare!
‎Hârtie sau plastic?
‎Hârtie, vă rog.
‎Iar astăzi o să folosesc ‎un tichet de masă.
‎Faceți curat la raionul de săraci!
‎De fapt, o să renunț la astea.
‎Te costă 67,45, te rog.
‎Introdu-l ca pe card. ‎Folosește codul din formular.
‎Mersi.
‎- Hârtie sau plastic? ‎- Doar plastic.
‎Ce-ai zice să facem ceva ultra, mega, ‎superdistractiv cu mașina noastră nouă?
‎Start!
‎Cred că ai trișat!
‎Bun, deci o să stai două zile la tati,
‎o să fii ultra, mega, supercuminte, ‎iar apoi mami o să vină să te ia.
‎Sună bine? ‎O să petreci Ziua Recunoștinței acolo?
‎Salut!
‎Ia uite-o pe fetița mea! Bună, scumpete!
‎Mulțumesc că ai venit până aici.
‎Da, de data asta i-ai pus și o gustare?
‎Ar trebui să împărțim costurile, Sean. ‎Poți să cumperi și tu gustări.
‎Da. Bine. Ești pregătită ‎să te distrezi, Maddy?
‎- Și încă n-a dormit. ‎- Bine. Super!
‎Mami mi te-a dat morocănoasă.
‎- Poate dormi în mașina ta. ‎- Nu-i un somn adevărat.
‎Ce-i cu tine?
‎Sunt obosit. Am lucrat până târziu.
‎A trebuit să mă trezesc devreme, să iau ‎feribotul, să mă adaptez la programul tău.
‎Ești mahmur.
‎Nu, nu sunt. Ți-am zis că nu mai beau.
‎- Chiar te-ai lăsat? ‎- Da.
‎Chiar urmează să primesc jetonul alb. ‎Mă simt bine.
‎Începe să-mi placă să fiu treaz. ‎Nu mă mai simt mereu de rahat.
‎- Se vede pe fața ta. Arăți bine. ‎- Da, știu.
‎Deci Maddy o să fie la tine mâine?
‎Da. Tu ce faci? Faci ceva cu maică-ta?
‎A dispărut. Știi cum face de sărbători.
‎Dar sunt în regulă. Nu mă mai compătimi.
‎- Nu te compătimesc. ‎- Bine.
‎Te iubesc.
‎Distracție plăcută!
‎Auzi, poți să vii mâine. ‎Dacă vrei. O să fie relaxat.
‎Nu, mulțumesc, e-n regulă. Să vă distrați!
‎Noi am încercat, nu, Mad?
‎Bine. Zi-i pa lui mami.
‎Te iubesc enorm. Pa, scumpo!
‎Sac de cartofi.
‎Pa! Pa, mamă!
‎Pa, mamă!
‎Am decis să nu spăl mașina.
‎Partea bună la ploile dese ‎e că-ți spală gratis mașina.
‎Știi ce mai e gratis? ‎Durerea și suferința.
‎Așa spunea mama mereu.
‎Lasă cutiile, curăță în jurul lor.
‎Le ducem la adăpost.
‎Se face colectă de Ziua Recunoștinței
‎și caut prin cămară ‎toate alimentele pe cale să expire.
‎Mă duc la supermarket. ‎O Zi a Recunoștinței fericită!
‎Și dv. la fel!
‎BEBE
‎Aia e o legumă inutilă.
‎Asigură-te că ai ‎o variantă vegană pentru Daniel.
‎Sarah, trebuie să închid. ‎Bine? Condu cu grijă.
‎Sora ta mă scoate din minți.
‎La cât trebuie să-l iau pe Bennett ‎de la aeroport?
‎Iubire, tot ce știu e ‎că mă întâlnesc cu voi la mama ta.
‎Bună!
‎Scumpule, ea e Alex. Menajera.
‎- Așa ar trebui să-ți spun? ‎- Da, „menajeră” e în regulă.
‎- Salut, sunt James, îmi pare bine. ‎- Și mie.
‎- Cum merge? ‎- Suntem încărcați.
‎Da? Regina, ‎știi că avem șapte plăcinte, nu?
‎Chiar trebuie să ducem șapte plăcinte? ‎Tu nici nu mănânci plăcintă.
‎Nu sunt de mâncat. Sunt doar de admirat.
‎Le putem scoate după anunț.
‎Va fi o chestie festivă.
‎Le duci în mașină, te rog? Mulțumesc.
‎Scuze, mi-au spus să vin la 15:00. ‎Nu știam că veți fi încă aici.
‎Nu, da, suntem în întârziere.
‎Apreciez faptul că m-ai primit înapoi.
‎După faza cu Domnul Darcy.
‎Nu-mi place ‎cum fac curățenie celelalte fete.
‎Bine. Am plecat.
‎Îmi poți da parola de wi-fi?
‎Nu am semnal aici și trebuie ‎să pot fi contactată în caz că fiica mea…
‎Fiica ta. Da.
‎Deci e din nou la tine?
‎Tutelă parțială, da. Acum e cu tatăl ei.
‎Mersi.
‎- Ăsta e un cinci sau un S? ‎- E un S.
‎Scuze că las mizeria asta, ‎dar coc de dimineață.
‎Casa e încă la vânzare, ‎așa că fă treabă ca lumea. Da?
‎Desigur.
‎De fapt, data trecută am observat ‎că, în baia pentru oaspeți de la etaj,
‎rosturile ar trebui curățate zdravăn, ‎dar mirosul de înălbitor e puternic.
‎Mă gândeam să vin mâine, ‎cât sunteți încă plecați, să mă ocup.
‎De Ziua Recunoștinței?
‎Da, nu am altceva de făcut ‎și mi-ar prinde bine lucrarea.
‎Există un cost suplimentar? ‎Îmi închipui că ai un tarif de sărbători.
‎Nu, nu te voi taxa suplimentar.
‎Bine, atunci.
‎Hai, Domnule Darcy, da.
‎Îl iau cu mine.
‎O Zi a Recunoștinței fericită și ție, ‎Domnule Darcy!
‎După ce turnați oțetul alb ‎de-a lungul rostului
‎și lăsați să se înmoaie puțin,
‎bicarbonatul de sodiu va scoate ‎reziduurile la suprafață,
‎conferind puțină textură.
‎Iar reziduurile pot fi îndepărtate.
‎CONFESIUNILE UNEI CAMERISTE
‎CONFESIUNILE UNEI MENAJERE
‎PRENUMELE MEU E ALEX
‎ALEX: AM INTRAT AICI ‎DOAR CA SĂ FAC SEX ANONIM.
‎VREȚI SĂ V-O TRAGEȚI?
‎OM CARE CAUTĂ ALT OM.
‎Îți place barba mea?
‎E nepoata mea. Ne futem?
‎Ăsta-i șarpele meu.
‎Am gătit pentru doi. ‎Am mâncat ambele porții.
‎Tată singur, care nu bea.
‎Vă rugăm, lăsați un mesaj după semnal.
‎Bună, mamă! ‎Te-am sunat fiindcă e Ziua Recunoștinței.
‎Da, vorbim mai târziu. ‎Bine, te iubesc, pa!
‎Poftim? Ce tare! ‎Ce ți-a plăcut cel mai mult la paradă?
‎Moșul.
‎L-ai văzut pe Moșul?
‎Doamne, scumpete!
‎Dă-mi să vorbesc cu mami.
‎- Trebuie să închidem. ‎- Nu, abia am schimbat două vorbe.
‎Da, știu, dar spune: ‎„O Zi a Recunoștinței fericită, mami!”
‎O Zi a Recunoștinței fericită, mami!
‎Te iubesc, Maddy. Te iubesc eno…
‎O Zi a Recunoștinței fericită! ‎O să fii umplută.
‎Sunt recunoscător pentru fundul ăla.
‎Vrei să-mi sugi barba?
‎Care-i treaba, curcane?
‎WAYNE: CARE-I TREABA, CURCANE?
‎Hai să… Da, uită că am spus asta.
‎Cum e Ziua Băștinașilor la tine?
‎Pare o zi ca oricare alta.
‎La tine?
‎Păi, familia mea mă scoate din minți.
‎Sunt acasă 48 de ore
‎și deja mă gândesc ‎să-mi mut zborul „acum”.
‎La tine cum e?
‎La fel.
‎Conform profilului tău, ‎ești student la NYU
‎și ești pe jumătate francez.
‎Oui, j'ai grandi à Avignon.
‎Și studiez cinematografia, ‎la masterat, la NYU.
‎Sunt în anul III ‎la Colegiul de Arte Frumoase din Montana.
‎Și studiez scrierea creativă.
‎O scriitoare.
‎Vrei să joci un joc?
‎Joc orice cu tine.
‎Sau pe tine.
‎Sau lângă tine ori ce vrei tu.
‎Joci „întâlnire față în față”?
‎Unde să ne întâlnim?
‎Ne putem întâlni aici…
‎La mine acasă.
‎- Salut! ‎- Bună!
‎Ce faci?
‎- Vrei să…? ‎- Ți-am adus un dovleac.
‎Nu știu dacă e comestibil, ‎dar e festiv, așa că…
‎Mersi.
‎Intră!
‎E casa părinților tăi?
‎Da. E a tatei și a mamei mele vitrege.
‎E cam extravagantă, știu. ‎Sunt în Bermude acum.
‎Sper că nu în Triunghi.
‎Nu, da, cred că în partea pentru vacanțe.
‎Da, scuză-mă, am mari emoții, ‎îmi transpiră până și unghiile.
‎Ești foarte drăguță.
‎Bună! Eu sunt Wayne.
‎- Alex. ‎- Scriitoarea.
‎Da.
‎Miroși bine. Tocmai te-am mirosit.
‎Nu intenționat.
‎- Vrei ceva de băut? ‎- Doamne, te rog!
‎Vrei să-mi faci turul casei?
‎Cred că te prinzi.
‎Asta e bucătăria.
‎Da. Curată.
‎Avem o menajeră pricepută.
‎Îți place în Missoula?
‎Da, e bine.
‎Profesorii sunt foarte buni.
‎Vreau doar să scriu, așa că…
‎Știi cine are un program grozav ‎de scriere creativă?
‎The New School.
‎- Te-ai gândit să te muți la New York? ‎- E scump.
‎Nu te poate ajuta tatăl tău?
‎Nu iau bani de la el.
‎A divorțat de mama când aveam șase ani, ‎a redescoperit creștinismul
‎și și-a întemeiat o familie nouă, ‎din care eu nu fac parte.
‎Dar mama ta? Sunteți apropiate?
‎Are tulburare bipolară nediagnosticată, ‎așa că nu.
‎Fir-ar, îmi pare rău.
‎Acum mă simt ca un rahat.
‎Eu mă plâng de ai mei ‎fiindcă îmi trimit prea multe e-mailuri…
‎- Părinții îți plătesc școala? ‎- Nu. Nu școala. Doar apartamentul.
‎Mi l-au cumpărat ca pe o investiție.
‎Ai tăi ți-au cumpărat ‎un apartament în Manhattan?
‎Da.
‎Dar nu-mi place să iau bani de la ei.
‎Când sunt în preajma lor, mă simt… ‎Mă simt singur.
‎Ne întâlnim de vreo două ori pe an ‎și doar stăm pe telefoane
‎și așteptăm să se termine ziua.
‎Dar tu? Unde ai fost azi?
‎Sincer, în ultimii ani, mi-am petrecut ‎Ziua Recunoștinței cu iubitul meu.
‎Nepoțica lui vine în vizită și…
‎De obicei, suntem doar noi trei.
‎Dar ne-am despărțit, așa că…
‎E prima sărbătoare petrecută fără ei.
‎Îmi pare rău.
‎Nu e cazul.
‎Asta mi-am dorit.
‎Deci despre… Despre ce scrii?
‎Dar tu despre ce faci filme?
‎Nu, gata despre mine. ‎Spune-mi la ce lucrezi.
‎E ceva nou, așa că nu știu încă ‎cum să vorbesc despre asta.
‎E povestea unei femei.
‎Ador protagonistele.
‎Locuiește într-o casă mare și frumoasă.
‎Genul de casă ‎care apare pe copertele revistelor.
‎Are un antrenor personal ‎și un consilier financiar.
‎Și un cont de pensii.
‎A fost la Luvru de mai multe ori.
‎Își petrece toată ziua de sâmbătă…
‎la masaj cu pietre încinse.
‎Și citindu-și edițiile princeps.
‎Are un pulover de cașmir ‎în care se simte ca și când…
‎e îmbrățișată de o mie de mielușei.
‎În fiecare dimineață, când se trezește, ‎vede oceanul.
‎De parcă ar exista doar pentru ea.
‎Frumos detaliu.
‎Are luxul timpului.
‎Nu trebuie să stea la cozi lungi.
‎Nu are carduri de pontaj.
‎Are timp să coacă de la zero ‎șapte plăcinte, dacă vrea.
‎Care e conflictul?
‎Nu există.
‎- Oamenii bogați au totul. ‎- Nu e adevărat.
‎Eu am un aparat de fitness ‎și sunt nefericit.
‎- Ai un aparat de fitness? ‎- Pare că am așa ceva?
‎Pare că-l folosești drept scaun.
‎Au!
‎Futu-i!
‎- Ce? ‎- Futu-i!
‎- Trebuie să pleci. ‎- Ce?
‎Haide. Pune-ți haina!
‎A venit mama vitregă, ‎nu-i plac străinii în casă. Pleacă!
‎- Hai odată! ‎- Bine, gata.
‎- Doamne! ‎- Ieși prin lateral.
‎- Mai putem ieși înainte…? ‎- Nu. Fugi! Mai repede!
‎Îmi pare rău. Acum plecam de-aici.
‎Am venit pentru rosturi.
‎Mai vrei un pahar?
‎Îmi pare foarte rău.
‎Să nu-ți pară.
‎Dar niște plăcintă?
‎Vrei plăcintă?
‎Nu.
‎Cum a fost de Ziua Recunoștinței?
‎A fost bine. Am făcut curățenie.
‎Mâncăm la masa asta… o dată pe an?
‎Opt mii.
‎Eu am plătit-o. ‎Am plătit tot ce e în casa asta.
‎Muncesc atât de mult,
‎încât nu am timp să stau la masa asta.
‎Dintotdeauna a fost important ‎pentru mine să lucrez.
‎Eram deja asociată ‎când l-am cunoscut pe James.
‎Prietenele mi-au zis: ‎„Demisionează! Bucură-te de viață!”
‎Și el a vrut să demisionez.
‎Dar eu am spus: „Sub nicio formă.”
‎Voiam să mă respect.
‎Voiam ca el să mă respecte.
‎La oamenii pe care crezi că îi cunoști ‎trebuie să fii atentă.
‎Fiindcă nu-i cunoști cu adevărat.
‎Știi povestea pe care ți-o spui ‎despre cine sunt ei.
‎Ca să te poți da jos din pat dimineața.
‎În ultimii câțiva ani…
‎uneori mă uit la soțul meu…
‎cum stă pur și simplu.
‎Și e atât de frumos.
‎Și nu e cinstit.
‎Poate că așa e boala Alzheimer.
‎E familiar, dar e un străin.
‎Și știu că-l iubesc.
‎Dar nu-l recunosc.
‎Și nu vreau decât ca străinul ăsta ‎să se care dracului din casa mea.
‎Vreau să se întoarcă soțul meu adevărat.
‎Vrei să știi partea amuzantă?
‎Și-a părăsit soția pentru mine, ‎fiindcă eram tânără
‎și nu avusese o relație bună cu copiii, ‎așa că voia o nouă șansă.
‎Dar, fără să știu, aveam ovarele ‎unei femei de 50 de ani.
‎Tu probabil că ai rămas gravidă ‎fără să fi încercat măcar, nu?
‎Chiar vrei să răspund?
‎Sigur. Răspunde.
‎Am rămas gravidă ușor.
‎Dar a trebuit să mă chinui ‎pentru toate celelalte.
‎Sunt sigură de asta.
‎Să vedem, după…
‎cinci ani și șase ture ‎de fertilizare in vitro,
‎din care o sarcină a ajuns ‎la nouă săptămâni…
‎și i-am auzit inima bătând, câte emoții…
‎După toate astea,
‎au urmat perioadele de meditație,
‎ba chiar o excursie în Mexic, ‎pentru un masaj maya la uter.
‎După ce am cheltuit 300.000 de dolari,
‎acum…
‎există o femeie pe nume Joanna în Oregon…
‎care e gravidă în cinci luni ‎cu fiul nostru.
‎Cu fiul meu.
‎Și o spun cu lejeritate, ‎fiindcă am folosit ovulul unei donatoare.
‎Una peste alta, a fost nevoie ‎de trei femei să facă acest copil.
‎Una cu ovulul, ‎una cu uterul și alta cu banii.
‎Eu.
‎Dar femeia îmi trimite fotografii.
‎Nici măcar nu știu la ce mă uit.
‎La ce mă uit?
‎Da, cred că e piciorul băiatului.
‎Atunci, de ce nu simt nimic?
‎Să fii mamă poate fi multe lucruri.
‎Pot să înțeleg ‎că unele femei pot să accepte…
‎că e copilul lor, orice-ar fi.
‎Și chiar am crezut ‎că pot fi acea femeie, am…
‎Dar, după tot acest timp ‎și toți acești bani…
‎când mă uit la asta…
‎nu simt dragoste.
‎Nu mă simt iubită.
‎Mă simt deznădăjduită.
‎Nu credeam ‎că voi face singură partea asta.
‎Singură?
‎James vrea să divorțăm.
‎Îmi pare rău.
‎Mi-a zis pe drum ‎spre cina de Ziua Recunoștinței.
‎Ăsta sigur e un record ‎în materie de nesimțire.
‎Nu e ca și cum nu mă așteptam la asta.
‎Cu fiecare sarcină pierdută, ‎s-a îndepărtat din ce în ce mai mult.
‎Iisuse, ce fac?
‎- Pentru rosturi. ‎- Nu.
‎E lună aici, Alex.
‎Să nu lași pe nimeni să profite de tine.
‎Să te facă să te simți inferioară, ‎deși muncești pe brânci.
‎Munca.
‎E singurul lucru pe care te poți baza.
‎Orice altceva e fragil.
‎Bine?
‎Bine.
‎Ia și plăcintele.
‎Nu.
‎Te rog.
‎Îmi arăți o poză cu fiica ta?
‎Desigur.
‎Câți ani are?
‎Aproape trei.
‎Și o crești singură?
‎Îți place să fii mamă?
‎Trăiesc pentru fiica mea.
‎Poți pleca.
‎Închide poarta după ce ieși.
‎Bine.
‎Confesiunile unei menajere.
‎Oamenii țin chestii bizare în sertare.
‎Și le-aș putea enumera aici pe toate.
‎În schimb, iată ce voi mărturisi.
‎Să fac curățenie în case înseamnă
‎să șterg ore în șir praful de pe bufete ‎care m-ar ține la facultate,
‎să spăl podele din lemn ‎cu care mi-aș putea cumpăra o casă.
‎E greu să nu-ți dorești ‎lucrurile lor, viețile lor.
‎Nu, „să-ți dorești” e puțin spus. ‎Să râvnești.
‎E greu să nu râvnești ‎la viețile după care tânjești,
‎fiindcă totul pare atât de ușor, ‎atât de plăcut.
‎Apa de cocos, rafturile cu cărți, ‎piscinele infinite, vinul rece ca gheața.
‎Dar adevărul e că,
‎deși sunt bogați ‎și trăiesc în case de vis,
‎cu băi placate cu marmură ‎și vedere completă la mare,
‎și din viețile lor lipsește ceva.
‎Poate că toate holurile lungi ‎și dressingurile sunt doar ascunzători.
‎Poate că toată sticla îți arată ‎propria singurătate.
‎Poate că, atunci când locuiești ‎într-o casă atât de mare, te pierzi în ea.
‎Casa pe care mi-o doresc ‎pentru mine și fiica mea
‎nu e mare și plină cu lucruri.
‎Are câte un pat pentru fiecare dintre noi, ‎o suprafață pe care scriu.
‎Poate o curte pentru un câine mare și tont ‎într-o bună zi.
‎Dar spațiul nostru e o casă ‎fiindcă ne iubim una pe alta în ea.
‎WAYNE: SALUT! POT SĂ TE REVĂD?
‎ALEX: TE-AM MINȚIT. AM O FIICĂ
‎ȘI-MI CÂȘTIG EXISTENȚA FĂCÂND CURĂȚENIE.
‎Spune: „Salut, mami!”
‎Ce? Salutare!
‎Cum a fost Ziua Curcanului?
‎A fost bine, am mâncat sos de merișoare. ‎Nu i-a plăcut.
‎Doamne, ce dor mi-a fost de tine!
‎Și tu ne-ai lipsit.
‎Am crezut că poate o să te răzgândești ‎și o să vii.
‎Nu vreau s-o derutez ‎legat de unde locuiește mami.
‎- A mâncat ceva? ‎- Da, omletă.
‎Mersi.
‎- Cum a fost singură de sărbători? ‎- A fost în regulă. Chiar plăcut.
‎Te-am văzut pe Tinder.
‎Și eu te-am văzut.
‎- Deci o iei vineri? ‎- Da. Da, sună bine.
‎Bine. Mersi.
‎Dă-i lui tati un pupic mare de rămas-bun.
‎Ne vedem vineri.
‎Pa, Maddy! Pa, cățeluș nebunatic!
‎- Mulțumesc. ‎- Distracție plăcută!
‎Ia ghici! Îți place plăcinta? Ești sigură?
‎Veste bună pentru tine.
‎Acasă am șapte plăcinte întregi.
‎- Șapte? ‎- Șapte plăcinte întregi.
‎În regulă, scumpo. Să mergem! Ce zici?
‎Subtitrarea: Lucia Elena Popovici