EN NETFLIX-SERIE
Jeg heter Denise. Jeg har overlevd vold i hjemmet.
-Hei, Denise. -Hei, Denise.
Vil noen si noe før vi starter med dagens spesialaktivitet?
Ok. Da gir jeg denne til Alex. Ønsk henne velkommen.
Takk, folkens.
Jeg er Alex, og jeg har overlevd vold i hjemmet.
Hei, Alex.
Jeg spurte Denise om jeg kunne hjelpe med noe, og…
Jeg mente å vaske toalettene.
Denise foreslo dette i stedet.
Jeg sa "nei", og hun sa "jo", og her er vi.
Vis dem seriemorder-notatene dine.
Hun kaller håndskriften min seriemordersk.
Har du skrevet alt det?
Ja. Dette har jeg faktisk skrevet mens jeg har bodd her.
Skriver noen av dere for moro skyld?
Brandi, du trenger ikke å rekke opp hånda.
Jeg hadde en dagbok i femte. Den var pelskledd og rosa.
-Den hadde en liten lås. -Ja, jeg hadde også en sånn.
Her kommer et vanskelig spørsmål. Hvem skrev du til?
-Ingen. Bare meg selv. -Samme her.
Det er når jeg skriver, at jeg kan være ærlig om hva jeg føler.
Det er ofte slik jeg finner ut hva jeg faktisk føler.
Som om jeg må skrive for å se hva jeg skal skrive.
Hvis det gir mening.
Men jeg synes det er lettere å skrive sannheten enn å si det høyt.
Ingen kan ta skrivingen vekk fra deg.
Ingen kan si at du tar feil eller at ordene dine er feil.
For det er de ikke. Du har rett, og ordene dine er rette.
Fordi de er dine.
Uansett. Vi har notatbøker og penner.
Må vi lese dette høyt?
Du kan, men du må ikke hvis du ikke vil.
Jeg tok med noen skrivespørsmål
som en professor, som faktisk er kvalifisert til å undervise, har lagd.
Ok. Beskriv en dag i livet ditt da du var lykkelig.
Det kan være en ekte dag som faktisk skjedde,
eller en oppdiktet dag du ønsker skulle skje.
Jeg setter ti minutter på klokka.
Ikke noe press, vi skriver bare for å skrive.
Det var flott.
-Kan jeg spørre om noe? -Selvsagt.
Jeg tror jeg vet svaret allerede, men vi får ikke ha besøk her, sant?
Nei. Beklager, jenta mi.
Vi kan bare ha ofre og barna deres her.
-Tenkte meg det. -Hvorfor det?
Jeg fant nettopp ut at mamma bor i en bil.
Det var leit å høre.
Takk.
Er hun offer for partnervold?
Ja, kronisk. Men hun benekter det.
Hun går heller ikke på medisinene hun skal.
Er hun over 55?
Det finnes et tilbud hvor hjemløse får bo på eldresenter,
men hun må melde seg selv.
Ja.
Hun hater alt som har med staten å gjøre,
og hun er på rømmen fra en psykiatrisk avdeling, så det går ikke.
Takk.
Er det noen andre som kan passe på moren din?
Nei, jeg har passet på henne siden jeg var seks.
Hva skjer hvis du lar være?
Jeg tror jeg skal gjøre noe spektakulært når jeg går inn døra.
De slår hardt til. Det er en god idé.
Å, faen.
-Hei, mamma. -Alex, hei.
Jeg trodde jeg så deg. Jeg har vært på jobb og så bilen din.
Hun er lett å se.
-Hva gjør du her ute? -Se på Hennes Majestet.
Våren er her.
Det blir en sukkerspinn-solnedgang,
og jeg skal se på hvert sukkersøte øyeblikk.
-Det så ut som du snakket med fuglene. -Nei, nei.
Jeg har lastet ned en diktat-app.
For jeg skal holde en forelesning om det neolittiske konseptet solbåter.
Og jeg kunne ha skrevet den, men jeg har så vondt i armen.
Hvor er gipsen din, mamma?
Den var gipset til håndleddet ditt. Hvor ble den av?
Jeg klødde, så fælt at Micah sagde den av. Men det var litt erotisk.
Seriøst? Den skulle være på i seks uker til.
-Det går bra. -Nei.
Senen har røket, og nå blir den ikke frisk.
Hvis du skal ødelegge sukkerspinnet, må du dra.
Jeg er glad at jeg støtte på deg.
Jeg vet du har det fint der på kunstnerloftet, men…
Jeg skal jo flytte til Montana.
Hva om du ble med?
Jeg har en bolig på campus. Du kan henge med Maddy,
du kan gå på turer og male hele dagen.
Du kan få se når Maddy begynner på førskolen.
Det er ikke min stil.
-Hvorfor ikke? -Fordi jeg ikke er kjedelig.
Jeg har et stort liv. Jeg kan ikke bare dilte etter deg.
Nei, mamma, jeg inviterer deg.
Blodet mitt er her. Mamma og mormor er begravd her.
Langley-kvinnene er her.
Jeg er en Langley-kvinne, og jeg flytter.
Jeg vet det, vennen, og det er deg.
Men… jeg kan ikke dra.
Ok.
Da må du gå til noen avtaler.
-Som håndleddslegen. -Nei takk.
Jeg bestiller time til deg i morgen.
Du skal møte meg der. Nikk at du hører meg.
Jeg vil ikke måtte bekymre meg for deg i Montana.
Se på det. Sukkerspinn.
Vi starter her, og så skal vi over noen fjell.
Vi skal til Spokane, en veldig stor by.
Så skal vi over flere fjell, så over noen flere fjell.
Helt til Missoula. Der.
-Missoula. -Missoula.
Det vil ta oss så mange timer.
To. Tre. Fire. Fem. Seks. Syv. Åtte. Ni.
Ni timer.
-Og "Shoop". -Nettopp.
Nei!
Hei, jeg vil bestille læreboken til engelsk 102, femte gruppe.
For bøker? Går det an å få dem brukt?
Flott, kan du legge av en til meg? Jeg kommer på tirsdag.
Takk.
INNKOMMENDE
-Hei, Tara. -Hei. Bare en kjapp oppdatering.
Jeg har vært på tinghuset.
Nei, nei.
De sa seg imot flyttevarselet,
men jeg har sendt inn søknaden om eneansvar for Maddy,
og jeg har også fått et midlertidig besøksforbud,
så det bør skremme ham litt.
-Han kan ikke kontakte meg? -Stemmer.
Sheriffen leverer besøksforbudet og søknaden om full foreldrerett i dag.
-Ok. Så hva skjer nå? -Vi venter.
Jeg har ringt Seans advokat. Vi vet snart mer.
-Ok, tusen takk. -Ingen problem. Ha det.
Brandi, jeg tror det er din tur.
Jeg vet ikke om dette er min lykkeligste dag,
men det var det jeg kom på.
Perfekt.
"Jeg pleide å gå turer med pappa da jeg var liten.
I juni, før den klammeste sensommervarmen.
Jeg fikk den oransje saftisen fra 7-Eleven.
Den typen du måtte streve for å få presset opp.
Vi gikk langs havet og så på Jomfruens stjernebilder,
siden bursdagen min er fire dager før hans.
Pappa pekte mot himmelen og sa
at han var Karlsvogna, og jeg var Lille bjørn.
Vi sluttet å gå turer da pappa ble syk.
Men jeg dro nylig tilbake med sønnen min. Vi kjøpte en oransje Flintstone-saftis.
De er lettere å dytte opp nå.
Jeg så opp på nattehimmelen, og der var de.
Som om tiden hadde stått stille. Karlsvogna og Lille bjørn."
Det er alt.
Så tilbakemeldingene vi gir skal være positive,
men jeg håpet at vi kunne nevne noen av bildene
som vi kommer til å huske fra Brandis historie.
"Klammeste sensommervarme."
"De er lettere å dytte opp nå."
-"Tiden hadde stått stille." -"Karlsvogna og Lille bjørn."
Vil noen andre lese sin høyt?
RINGER MAMMA
Legg igjen en beskjed etter pipetonen.
Hos legen. Hvor er du?
Du er 15 minutter for sen!
Hallo?
Mamma.
Hei.
Vi skal til legen.
-Hvilken lege? -Den du ikke møtte opp hos.
-Hun har tid til deg kl. 16. -Det er torsdag. Jeg sa ikke ja.
Vi står her tirsdager, torsdager og lørdager. Jeg forlater ikke Micah.
-Kom og møt datteren min. -Vi møttes forleden.
Mamma. Kan du ikke bli med?
Hvorfor har du glitter på deg? Var du på rave?
-Jeg har vasket et lekerom. -Glitter er kunstrommets lus.
-Du sprer det hvor enn du går. -Kan du ta deg sammen?
-Vi må gå. -Du har glitter på deg.
Sett deg i bilen, så kjører vi til legen.
Du bestemmer ikke over meg. Det er min arm som er vond.
Da tar jeg hasjolje eller går til legen eller kutter den av.
Bare fordi du har dårlig tid, betyr ikke det at jeg har det.
Finn noen andre å tenke på.
-Babe. -Beklager, kjære.
Jeg jobber. Jeg har en jobb her.
Hei, du. Du har et fint smil. Se på smilet ditt.
INNKOMMENDE
-Tara? -Noe har skjedd.
-Kan du møte meg i Whitby? -Er alt i orden?
Seans advokat sier de avviser ex parte-søknaden vår
på grunn av manglende bevis.
Sean nekter å endre på foreldreplanen eller å gi opp foreldreretten sin.
Ok.
Takk.
Så hva vil det si?
Han sier at du lyver om å bli misbrukt.
Så det blir en høring om to uker for å vurdere påstandene dine.
Det blir en vinn-tap sak.
Hvis du taper, kan du ikke ta med deg Maddy.
Aldri?
Det er vanskelig å være offer for partnervold i Washington…
Jeg vet det. Jeg tapte sist fordi jeg ikke hadde blåmerker.
Du taper ikke.
Vi har 14 dager på å bygge en sak. Noen må ha sett ham mishandle deg.
-Jeg drar til Montana på mandag. -Du kan ikke dra med Maddy før høringen.
Jeg mister studentboligen og studieplassen min.
-Ja? -En til.
Jeg må forlate krisesenteret i helga.
Hva skal jeg gjøre? Jeg har ingen reserveplan.
Vi skal kjempe imot. Jeg skal få deg dit til høstsemesteret.
Jeg har tatt ut et studielån på 9000 dollar.
Dette er hele livet mitt. Jeg er ikke rik som deg. Jeg har ikke råd.
Det er mer. Sean krever samvær med Maddy.
Vi har besøksforbud, så nei.
Det gjelder kun deg, ikke Maddy. Retten har godkjent fire timers samvær.
-Når? -I morgen.
De oppnevner en nøytral tredjepart, med mindre du har noen du kan bruke?
-En besteforelder? -Jeg nekter.
Da bryter du med foreldreplanen,
og det ser ikke bra ut under høringen.
Jeg er lei for at dette skjer, men det er ikke over.
Det er bare en fartsdump.
Det er bare meg.
Alex. Du store.
Du skremte livet av meg. Hva gjør du her?
Jeg trenger hjelp. Hva gjør du her?
Jeg drakk for mye margarita og stoppet bare her…
…for å sove vekk rusen.
-Mamma. -Jeg vet dette ikke ser bra ut.
Kunstnergruppen er så bråkete, så jeg kommer hit for å ta meg en lur.
Jeg vet at du sover her og at det ikke er noe kunstnergruppe.
Vel.
Kanskje "kollektiv" ikke er riktig ord.
Men vi er en fin gjeng her.
Helt ærlig. Vi har Flores-familien i kassebilen.
Billy og Anna. De er herlige.
Vi passer på hverandre, og det er som…
Det er som å være på tur, eller som en drive-in kino.
Vi mangler bare popkorn.
Hvorfor kan du ikke passe på deg selv?
Hva mener du? Jeg har kjølebagen med meg.
Jeg har vitaminer. Koseteppe og det jævla gode gresset mitt.
-Det går bra. -Du er hjemløs. Du bor i bilen din.
-Kan du bare slutte? -Nei.
Jeg elsker bilen min! Hun er koboltkjerringa mi.
-Vi er hverandres familie. -Hjemløs.
-Kan du være så snill å slutte? -Du er hjemløs.
Jeg er under stjernene. Jeg er selvstendig.
Det er ikke hele tiden. Jeg sover over hos Micah noen ganger.
Når Alaina-May ikke er der.
-Hvem faen er Alaina-May? -Jeg sa jo det. Kona hans.
Det ble slutt, men hun bor der fordi hun er ute av kontroll.
Poenget er, vennen, jeg…
Jeg liker å være på flyttefot, være fri. Du kjenner meg. Jeg finner ut av ting.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Jeg har ikke råd til å betale motell.
Jeg er ikke problemet ditt, Alexandra.
-Jo, det er du. -Nei, det er jeg ikke.
-Jeg er moren din. -Nei.
Jo, det er jeg! Jeg er det!
-Du sa du trengte hjelp av meg. -Ja.
Så hva kan jeg hjelpe med?
Kan du være med når Sean og Maddy treffes? Han har rett på samvær, men ikke alene.
-Kan du gjøre det? -Ja, det kan jeg.
-Når skal jeg være der? -Halv ett.
Ikke vær redd. Jeg skal ta meg av jenta di.
-Du skal til legen. -Over mitt lik.
Du skal. Alt er ikke i orden.
Alt er forjævlig, og du må ta deg sammen. Hånden din ser forferdelig ut. Du skal!
Får jeg en slikkepinne?
Herregud!
Hva er det med bilen din?
-Lukter brent dritt. -Du gikk til legen.
Ja, se. Fingeren min virker ennå.
Hei, søtnos. Klar for å leke med meg og pappa?
Vi skal ha det gøy.
Jeg tok med mat og klesskift. Hun har spist.
Vi fikser dette. Hei, vennen.
Jeg venter her, siden jeg må det.
Du skal være med pappa i fire timer.
Takk for at du sendte politiet. Du har klasse!
Og så kan du og jeg gå å kjøpe is. Høres det bra ut?
Vil du ha is? Ok.
Jeg er så glad i deg.
-Takk, mamma. -Ja, vi skal ha det gøy.
Hei, Mad-Dog, du skal treffe pappa.
Hei! Seanie, jeg har Mad-Dog-jenta di her.
-Hei, Seanie-gutt. Hun er tung. -Du begynner å bli stor.
Hun er så stor.
Vi har husket, og hun husker så høyt!
Mad-Dog!
-Takk for at du kom. -Selvsagt.
Jeg var bekymret for deg da du bare forsvant.
-Du ser ut som det går bra. -Det gjør det.
Bra. Hvor er Maddy? Jeg tenkte jeg kanskje fikk se henne.
Hun er på krisesenteret hvor jeg bor.
De har en barnehage til ofrene.
Å, ok. Har du bestilt noe ennå?
Det er andre gangen jeg bor på krisesenter for misbrukte kvinner i år.
Det er andre gang Sean har sendt meg dit.
-Hører du ordene jeg sier? -Ja, jeg hører dem.
Og?
Jeg skulle ønske du hadde tatt kontakt.
Før du tok barnebarnet mitt til et slikt sted.
Dere har et sted å bo.
Du vet jeg ville gjort hva som helst for å hjelpe. Jeg ville gitt alt jeg har.
I stedet lar du meg bekymre meg. Du lar Sean bekymre seg.
Jeg har lett etter dere på ferjeterminalen.
Ok. Kanskje du kan hjelpe meg nå.
Fordi jeg trenger hjelp.
Ok.
Jeg har bedt om full foreldrerett, så jeg kan ta Maddy til Missoula.
Og Sean protesterer.
Ja, jeg vet det. Sean sa det.
-Du vet, Sean har det ikke så bra nå. -Det bryr jeg meg ikke om.
Advokaten min jobber for å bevise at Sean utsatte meg for psykisk vold.
Og jeg trenger vitneutsagn fra folk som har sett det.
Pappa…
…kan du vitne om at du så Sean utøve psykisk vold?
-Når skulle jeg ha sett det? -I husvogna.
-Det var ikke det jeg så. -Du så det.
-Nei, Alex, det var ikke det jeg så. -Du gjorde ingenting.
Hvis jeg så noe, var det et ungt par som har det litt vanskelig.
Sean sliter med edrueligheten akkurat nå, og han trenger empati.
-Du går fra ham på helt feil tidspunkt. -Jeg kan ikke ta ansvar for Sean lenger.
Jeg må gjøre det som er best for meg og Maddy.
Han er alkoholiker. Ok? Han…
Han har en sykdom som gjør ham til et monster.
Det er spriten som er fienden, ikke han.
Var det spriten som slo mamma?
-Ok. -Ikke bare gå. Kødder du?
-Alex, hva vil du jeg skal si? -Jeg vil at du skal si: "Ja."
Jeg vil at du skal si: "Ja, jeg slo mamma. Unnskyld."
Det kan jeg ikke huske.
Du har aldri stilt opp for meg.
Jeg ber om at du gjør det nå.
Jeg er alltid her for deg og Maddy. Det er bare det…
Så gjør dette for meg. Ta meg i forsvar.
Hjelp meg å beskytte Maddy.
Skriv et vitneutsagn.
Jeg kan ikke gjøre det.
Da er det vel ikke noe mer å si.
Kan du…?
"Min lykkeligste dag var den dagen datteren min tok på meg for første gang.
Jeg husker det som det var i går. Hun var ni uker gammel.
Hun visste ikke at jeg var i helvete, terrorisert døgnet rundt av faren hennes.
For henne var jeg bare den varme, snille damen med melk.
Men en morgen, da hun var ni uker gammel,
sov vi på gulvet, og jeg våknet fordi noen tok på meg.
Det var henne.
En bitteliten babyhånd holdt fast i armen min.
Hun så på meg,
uttrykte åpen kjærlighet for meg.
Tilliten hun utstrålte…
Hun så meg og elsket meg.
Det var mitt livs lykkeligste øyeblikk.
At jeg kunne være det for noen."
Takk, Denise.
Vil dere si hvilke bilder som skilte seg ut?
"Åpen kjærlighet."
"Snille dama med melk."
"Terrorisert døgnet rundt."
"Bitteliten hånd."
Vil noen andre lese høyt?
Trina?
Min er om en jentekveld på byen. Er det rart?
Nei.
Jeg skrev ikke om barna mine slik dere gjorde.
Det er din dag. Du kan skrive om det du vil.
Ok.
"Jeg var på byen med den vanlige gjengen min.
Liv, Amanda og Davina.
Vi drakk hardt og feiret noe, jeg husker ikke hva.
Men jeg skal innrømme at jeg likte hvordan jeg så ut.
Og så dukket det opp en utrolig sexy mann. Han…"
Beklager, jeg må gå ut litt.
Bare les videre.
"Han het Neil. Han var pent kledd…"
Det går bra.
Går det bra? Hva skjer?
Hun ble bare litt lei seg.
Hun hadde et lite raserianfall, og kom seg ikke.
Ikke sant, vennen? Hun ville bare til mammaen sin.
Alex, Seanie kjørte oss hit, og han vil snakke med deg.
-Jeg er midt i timen. -Du må snakke med ham.
Det gikk ikke bra.
Hva skjedde?
Da jeg ba henne gå av husken, fikk hun raserianfall. Hun skrek.
-Hun vil jo aldri det. -Nei, men jeg taklet det faen ikke.
Jeg mistet besinnelsen og kjeftet på henne.
Jeg har ikke drukket på 24 timer. Jeg prøvde å være edru for Maddy, og…
Jeg er sur. Hele huden er overfølsom.
Sollyset verker. Jeg er et åpent sår.
Jeg dyttet Maddy på husken. Hun sa: "Høyere, pappa, høyere."
Og det var fint.
Hun fniste.
Men selv da planla jeg neste drink. Jeg prøvde å finne lindring.
Og så ble hun sint, og hvis ikke Paula hadde vært der,
ville jeg tatt med Maddy og funnet en drink.
Akkurat som mamma.
Jeg vil ikke gjøre det mot Maddy.
Jeg gir deg full foreldrerett.
Jeg har snakket med advokaten min.
Beklager at jeg er så udugelig.
Du gjør det rette for henne.
Du kan hente tingene hennes. Jeg skal pakke dem for deg.
Takk.
Har jeg abstinenser eller glitrer du?
Jeg glitrer.
Advokaten hans ringte! Ring meg!
MONTANA! JIPPI!
Bra. Takk for at du deler.
Det var så kult.
"Faen ta Murphys lov." Den replikken liker jeg.
"Slo ham som en bokser." Det bet jeg meg merke i.
"Det sprukne nattlyset."
Svart, ikke blå.
Jeg elsket hele greia. Du skriver godt, Edith.
-Esther. -Ja.
-Jeg er nestemann, ikke sant? -Mamma, du har ikke skrevet noe.
Jeg kan si det høyt. Jeg er kjempeflink til å tale.
Mor.
Ja, ja. Ok.
-Venter du utenfor? Jeg er nesten ferdig. -Ok.
-Ha det, damer. -Ha det.
-Du er alltid velkommen tilbake, Paula.
Tusen takk.
Ja.
Å, jøss.
Skål for å slippe unna.
Seanie så jævlig ut.
Faren din skalv ofte slik.
Vil du fortelle meg om din lykkeligste dag?
Hva?
Det vi gjorde i gruppen.
Kan du huske en dag som var skikkelig bra?
Uten tvil den første dagen vår i Alaska.
Vi kom til Anchorage midt på natten, og du frøs fordi jeg glemte jakken din.
Vi dro fra faren din i full panikk.
Jeg hadde funnet en hytte til oss, men den hadde ikke møbler.
Så…
…jeg tømte hele kofferten med alle klærne midt på gulvet og lagde en seng til oss.
Og der sov vi, tett sammen.
Neste morgen, mens du ennå sov,
listet jeg meg ut og stupte uti snøen.
Og jeg lå der og lagde en snøengel.
Det var ingen der som ville si at jeg var gal eller bli illsint.
Det var bare meg, sola og snøen.
Ikke fullt et år etterpå var vi tilbake her, og jeg var blakk.
Hele turen var bare teit.
Nei, det var den ikke.
Du fikk meg vekk fra pappa, og du gikk aldri tilbake til ham.
Så…
-Er jeg fortsatt invitert til Montana? -Vil du bli med?
Ja.
Ja, hvorfor ikke?
Jeg kan få jobb med å male veggmalerier og finne meg en fjellmann.
Maddy trenger meg. Hun er en kunstner.
Kan du være klar til mandag?
Jeg er klar. Jeg har allerede pakket. Det er det fine med å bo i bilen.
Jeg vet ikke om hun kommer seg til Montana, jeg må kanskje selge henne…
-Men kanskje jeg kan sitte på med deg? -Ja.
-Kan jeg? Mener du det? -Ja. Selvsagt.
Mener du det?
Maddy! Gjett hva! Vi skal på biltur!
Vil du dra på biltur med mommo? Vi skal på biltur!
-Var det alt? -Ja.
Du kan besøke henne så mye du vil.
Ja, jeg skal få orden på meg selv.
Så skal jeg komme mye på besøk.
Jeg kommer til å savne henne.
Lykke til, Alaska.
-De svarte. -Ja.
Ja, og de svarte er fine.
Kom.
Denne veien.
Ok, vennen, jeg er straks tilbake.
-Jeg visste ikke at du kom. Kom inn. -Jeg kan ikke. Maddy sitter i bilen.
Jeg ville bare si ha det. Jeg har også villet gi deg denne.
Jeg vet ikke om jeg stjal den eller hva som skjedde, men jeg hadde den.
-Jeg så du gikk med den på thanksgiving. -Jeg er lei for det.
Kan ikke klandre ei jente for å prøve på kasjmir.
Neste stopp Montana?
Jeg skal hente mamma i Port Winslow og ta I-90.
-Takk for at du var en god venn. -Du også.
-Behold genseren. -Nei, jeg skal kjøpe min egen en dag.
-Den kostet 1400 dollar. -Jeg tar den.
-Mor? -Hei!
Kjære deg, du må være så spent.
-Du sa du skulle selge bilen din. -Jeg skulle det. Jeg mener, jeg skal det.
Men jeg har fantastiske nyheter.
-Hva da? -Micah kastet ut Alaina-May.
Han kastet den kjerringa til sides for meg.
Og jeg sov i sengen hans i går, i armene hans.
Tro meg, dette var mer enn sex.
Dette var på et helt nytt nivå. Selv for meg.
Blir du ikke med?
Vennen, ikke akkurat nå. Jeg kan ikke dra fra Micah.
Det vi har mellom oss, vennen, det er så mektig, og… Det er bare så…
Jeg kan ikke vente.
Nei, så klart ikke. Dette er ditt øyeblikk.
Dra i forveien og gi meg adressen,
så kommer jeg rett bak deg, ok?
-Jeg vil ikke forlate deg her. -Ja, er det ikke rart hvordan det er?
Da jeg fortalte Micah at jeg skulle dra, innså han at han hadde følelser for meg.
Det var bare: "Pang!" Han fortalte Alaina-May om meg og alt.
Bare … vær glad på mine vegne.
-Jeg drar uten deg. -Ja, så klart du skal dra.
Dette er ditt eventyr. Ikke mitt.
Klarer du deg?
-Du vet du elsker meg. -Ja, jeg gjør det.
-Det vet jeg. Gi meg en god klem. -Ok.
Guri. Å, vennen.
-Jeg er glad i deg. -Ja, jeg vet det.
MISSOULA 911,2 KILOMETER
Skal vi ta en runde med knips for alle?
Jeg ville bare si tusen takk for at dere ble med. Det har vært en ære.
-Takk. -Selv takk, Alex.
Vi fikk ikke høre om din lykkeligste dag.
"Min lykkeligste dag har ikke skjedd ennå.
Men det er ikke lenge igjen.
Da skal jeg sette meg i bilen min, som lukter gammel tunfisk,
og som er full av alt jeg eier og den herlige datteren min.
Og jeg skal komme meg til helvete vekk herfra.
Jeg skal kjøre i ni timer,
90 mil til Missoula i Montana.
Der skal jeg bruke de neste fire årene på å lære å skrive.
Forhåpentligvis blir det mange lykkelige dager der.
Og jeg vet noen blir vanskelige.
De fleste tror nok ikke en alenemor kommer seg gjennom studiene.
Men de vet ikke hva det kostet å komme hit.
Jeg har vasket 338 doer.
Jeg har søkt om syv ulike statsstøtter.
Jeg har flyttet ni ganger.
Og én natt på ferjeterminalen
og hele det tredje året i min datters liv.
Men når vi kommer til Missoula, skal jeg ta med Maddy til fjellet
med utsikt over byen og vise henne vårt nye hjem.
Jeg har fortalt henne om M-en som ligger på toppen av fjellet.
At det er en lang og sikksakkete sti.
Turen blir vanskelig. Men vi skal nå toppen.
Og når vi gjør det…
…skal jeg si at M-en står for 'Maddy'.
At hele denne nye verdenen er hennes."
Hvis du eller noen du kjenner har opplevd familievold
og trenger hjelp til å finne ressurser, gå til dinutvei.no
Tekst: Lise McKay