‎UN SERIAL NETFLIX
‎Eu sunt Denise. ‎Am supraviețuit violenței domestice.
‎Bună, Denise!
‎Vrea să ne spună cineva ceva azi, ‎înainte să începem activitatea specială?
‎Bine. Atunci îi dau cuvântul lui Alex.
‎Să o primim cum se cuvine.
‎Mersi, fetelor.
‎Eu sunt Alex ‎și am supraviețuit violenței domestice.
‎Bună, Alex!
‎Am întrebat-o pe Denise ‎dacă pot face voluntariat și…
‎Eu voiam să spăl toaletele, dar…
‎Denise a spus să fac asta,
‎eu am refuzat, ‎ea a insistat și iată-ne aici.
‎Arată-le carnetul tău ‎de criminal în serie.
‎Spune că am scrisul unui ucigaș în serie.
‎Nu-mi zice, tu ai scris toate alea?
‎Da. Am scris asta ‎de când am venit la Casa McMullen.
‎Mai scrie vreuna dintre voi ‎doar ca să se amuze?
‎Brandi, nu trebuie să ridici mâna.
‎Am avut un jurnal în clasa a cincea. ‎Era roz și pufos.
‎Avea și un lăcățel.
‎Da. Și eu. Aveam și eu unul așa.
‎Urmează întrebarea grea.
‎Cui îi scriați, când scriați în el?
‎Nimănui. Doar mie însemi.
‎Da, și eu la fel.
‎Atunci când scriu, ‎pot fi sinceră legat de ceea ce simt.
‎Uneori, e singura cale ‎de a-mi da seama ce simt.
‎Scriu ca să văd ce o să scriu.
‎Dacă are vreo noimă ce zic…
‎Dar…
‎Mi se pare mult mai ușor să scrii adevărul ‎decât să-l rostești cu voce tare.
‎Nimeni nu te poate împiedica să scrii.
‎Nimeni nu-ți poate spune că te înșeli ‎sau că cuvintele tale sunt greșite.
‎Fiindcă nu sunt.
‎Ai dreptate, ‎iar cuvintele tale sunt corecte.
‎Fiindcă îți aparțin.
‎În orice caz, ‎toate avem carnete și pixuri.
‎Vom citi ce scriem cu voce tare?
‎Dacă vreți, dar nu sunteți obligate, ‎dacă nu vreți asta.
‎Bun, am niște idei legate de scris
‎de la un profesor adevărat de pe internet,
‎care e calificat ‎să predea diverse lucruri.
‎Bun. Descrie o zi din viața ta ‎în care ai fost fericită cu adevărat.
‎Poate fi o zi care a avut loc cu adevărat.
‎Sau o zi imaginară, ‎care ai vrea să se întâmple.
‎Bun, o să vă las zece minute,
‎pe ceas.
‎Nu e nicio presiune, ‎scriem doar de dragul de a scrie.
‎A fost nemaipomenit!
‎- Pot să te întreb ceva? Ai un minut? ‎- Desigur.
‎Cred că știu deja răspunsul,
‎dar nu avem voie ‎să primim musafiri la adăpost, nu?
‎Nu. Îmi pare rău, scumpo.
‎Putem primi doar victimele individuale ‎și copiii lor la adăpost.
‎- Mă gândeam eu. ‎- De ce?
‎Tocmai am aflat ‎că mama locuiește în mașină.
‎Îmi pare rău să aud asta.
‎Mersi.
‎E victimă a violenței domestice?
‎E o victimă cronică a violenței domestice, ‎dar neagă complet lucrul ăsta,
‎delirează, nu-și ia medicamentele, așa că…
‎Are peste 55 de ani?
‎Prin programul SHARE, ‎vârstnicii pot primi adăpost,
‎dar trebuie să se înscrie în program.
‎Da.
‎Urăște toate programele ‎și instituțiile de stat
‎și a fugit de la o clinică de Psihiatrie, ‎așa că nu o să meargă.
‎Mulțumesc.
‎Poate să aibă altcineva grijă de mama ta?
‎Nu, eu am grijă de ea ‎de când aveam șase ani.
‎Ce s-ar întâmpla ‎dacă nu i-ai mai purta de grijă?
‎Cred că am să fac ceva, nu știu, ‎ceva spectaculos atunci când intru.
‎Sunt foarte agresivi. ‎Da, e o idee bună, așa că…
‎Rahat, frate!
‎- Bună, mamă! ‎- Alex, salut!
‎Mi s-a părut mie că tu ești. Mă întorceam ‎de la o lucrare și ți-am văzut mașina.
‎E greu de ratat.
‎- Ce faci aici? ‎- Uită-te la Maiestatea Sa!
‎A sosit primăvara.
‎Va fi un apus de vată de zahăr
‎și o să urmăresc ‎fiecare clipă învelită în zahăr.
‎Mi s-a părut că vorbeai cu păsările ‎când am venit.
‎A, nu, scumpo.
‎Mi-am descărcat pe telefon ‎aplicația aia de dictare.
‎Fiindcă susțin o prelegere ‎despre conceptul neolitic
‎de barjă solară la colectiv.
‎Și aș scrie-o, dar nu pot.
‎Fiindcă mă doare mâna de mor.
‎Unde ți-e ghipsul, mamă?
‎Ce-ai făcut cu ghipsul?
‎Îți era prins de încheietură. ‎Unde a dispărut?
‎Aveam o mâncărime groaznică, ‎l-am rugat pe Micah să-l taie.
‎Mărturisesc că a fost de-un erotism bizar.
‎Pe bune? Trebuia să mai ții ghipsul ‎încă șase săptămâni.
‎- E-n regulă. ‎- Nu, nu e-n regulă.
‎Ai un tendon tăiat, ‎care n-o să se mai vindece.
‎Dacă ai de gând să-mi distrugi ‎vata de zahăr, va trebui să pleci.
‎Mă…
‎Mă bucur că am dat peste tine.
‎Știu că ai condiții grozave de trai ‎în mansarda ta,
‎cu colectivul tău, dar…
‎Ți-am spus că mă mut în Montana.
‎Nu vrei să vii cu mine?
‎Am o locuință în campus.
‎Poți să petreci timp cu Maddy,
‎să te plimbi și să pictezi toată ziua.
‎Să vezi cum începe Maddy grădinița.
‎Scumpo, toate astea nu-s de mine.
‎De ce nu?
‎Fiindcă nu-s plictisitoare.
‎Am o viață agitată.
‎Nu pot să umblu după tine, ‎ca a cincea roată la căruță.
‎Nu, mamă. Vorbesc foarte serios. Te invit.
‎Neamul meu e aici, scumpo.
‎Mama e îngropată aici. ‎Mama ei e îngropată aici.
‎Femeile Langley sunt aici.
‎Și eu sunt o femeie ‎din familia Langley și plec.
‎Știu, scumpo, și e decizia ta.
‎Dar…
‎Eu nu pot să plec.
‎Bine.
‎Mergi la câteva programări ‎înainte să plec.
‎- La medicul ortoped, pentru început. ‎- Nici gând!
‎Te programez mâine după-amiază, ‎bine, mamă?
‎O să ne vedem acolo. ‎Dă din cap că mă auzi.
‎Nu vreau să-mi fac griji pentru tine ‎după ce plec, mamă.
‎Ia uite! Vată de zahăr.
‎Plecăm de aici ‎și apoi vom traversa niște munți.
‎Vom trece prin Spokane, ‎care e un oraș foarte mare.
‎Apoi o să traversăm alți munți.
‎Și alți munți.
‎Până ajungem la Missoula.
‎Chiar acolo.
‎Missoula.
‎Uite câte ore va dura.
‎Două. Trei. Patru. Cinci. ‎Șase. Șapte. Opt. Nouă.
‎Nouă ore.
‎- Și „Shoop”. ‎- Exact.
‎Nu!
‎Bună, aș vrea să comand manualul ‎de literatură engleză și scriere creativă.
‎Pentru niște cărți?
‎Aveți exemplare la mâna a doua?
‎Grozav, îmi puneți unul deoparte, vă rog?
‎Ajung marți să-l iau.
‎Mulțumesc.
‎VĂ APELEAZĂ TARA
‎- Bună, Tara! ‎- Ce bine! Salut!
‎Voiam să te pun la curent.
‎M-am întors de la oficiul stării civile.
‎Nu, e-n regulă.
‎Au contestat înștiințarea de relocare, ‎ceea ce știam deja,
‎dar moțiunea pentru ordinul ‎ex parte ‎de urgență pentru tutelă
‎a fost depusă și i-am trântit ‎și un ordin temporar de restricție,
‎ar trebui să priceapă ideea.
‎- Deci nu mă poate contacta? ‎- Corect.
‎Șeriful ar trebui ‎să-i înmâneze ordinul de restricție
‎și moțiunea ‎ex parte‎ în dimineața asta.
‎Bine.
‎- Și acum ce facem? ‎- Acum așteptăm.
‎I-am lăsat vorbă avocatului lui Sean. ‎Vom afla curând.
‎Bine, mulțumesc mult.
‎Da, nicio problemă. Pa!
‎Brandi, cred că tu urmai, nu?
‎Nu știu dacă e chiar cea mai fericită zi ‎din viața mea,
‎dar asta mi-a venit în minte.
‎Perfect.
‎„În copilărie, ‎mergeam la plimbare cu tatăl meu.
‎Mergeam în iunie, înaintea căldurii ‎lipicioase de la sfârșitul verii.
‎Îmi luam o înghețată cu gust de portocale ‎cu cei din ‎Familia Flintstone ‎pe ambalaj.
‎Una din acelea ‎pe care le împingi tare ca să iasă.
‎Ne plimbam pe malul oceanului ‎și ne uitam la constelațiile Fecioarei,
‎fiindcă ziua mea e ‎cu patru zile înaintea zilei lui.
‎Tata arăta cu mâna spre cer și îmi spunea
‎că el e Carul Mare, iar eu sunt Carul Mic.
‎Am încetat să ieșim la plimbare ‎atunci când tata s-a îmbolnăvit.
‎Dar am reluat plimbările recent, ‎cu fiul meu.
‎I-am luat o înghețată de portocale ‎cu personajele din ‎Flintstone.
‎Acum sunt mult mai ușor de împins.
‎M-am uitat în sus, la cerul nopții, ‎și le-am văzut acolo.
‎De parcă timpul ar fi stat în loc.
‎Carul Mare și Carul Mic.”
‎Asta e tot.
‎Firește că vrem ‎să spunem numai lucruri optimiste,
‎dar speram să împărtășim ‎câteva dintre imaginile
‎care ne vor rămâne în minte ‎din povestea lui Brandi.
‎„Căldură lipicioasă, ‎de la sfârșitul verii.”
‎„Acum sunt mult mai ușor de împins.”
‎„Timpul a stat în loc.”
‎„Carul Mare și Carul Mic.”
‎Ne mai împărtășește cineva ceva?
‎APEL CĂTRE MAMA
‎Lăsați un mesaj după semnalul sonor.
‎ALEX: SUNT LA MEDIC. UNDE EȘTI?
‎ALEX: AI ÎNTÂRZIAT 15 MINUTE!
‎ALO?
‎Mamă?
‎Mamă!
‎Bună, scumpo!
‎Lasă asta. ‎Ia-ți lucrurile. Mergem la medic.
‎- Ce medic? ‎- Ăla căruia i-ai tras țeapă.
‎Te poate primi la 16:00, ‎dar trebuie să plecăm acum.
‎E joi. N-am zis că merg la medic.
‎Avem chioșcul doar marțea, ‎joia și sâmbăta.
‎Și nu-l las baltă pe Micah.
‎- Vino să-mi cunoști fiica. ‎- Ne-am cunoscut deunăzi.
‎Mamă! Te rog, putem să mergem?
‎De ce ești plină de sclipici? ‎Ai fost la vreo petrecere?
‎- Am făcut curat într-o cameră de joacă. ‎- Știi ce e?
‎- Sunt păduchii camerei de artă. ‎- Mi-ai promis. Haide!
‎- Îl împrăștii peste tot. ‎- Vrei să te maturizezi?
‎- Trebuie să mergem. ‎- Tu ai sclipici.
‎Urcă naibii în mașină acum, ‎să te duc la medic!
‎Nu ești șefa mea, bine?
‎E mâna mea, nu a ta.
‎Am să iau ulei de canabis, ‎merg la medic sau o tai dracului!
‎Ești presată de timp fiindcă pleci,
‎dar eu nu sunt. Mă simt fantastic.
‎Fă-ți griji pentru altcineva. Te rog.
‎- Scumpo! ‎- Scuze, iubitule.
‎Lucrez. Am o slujbă aici, bine?
‎Salutare!
‎Ce zâmbet frumos ai! Uită-te, numai!
‎VĂ APELEAZĂ TARA
‎- Tara? ‎- Schimbare de plan.
‎Ne putem vedea lângă biroul meu, ‎pe Whitby?
‎E totul în regulă?
‎Am vorbit cu avocatul lui Sean.
‎Vor să respingă cu totul ‎moțiunea ‎ex parte,
‎invocând lipsa dovezilor unui abuz.
‎Iar Sean nu e dispus ‎să revizuiască planul parental
‎sau să renunțe ‎la drepturile sale la tutelă.
‎Bine.
‎Mulțumesc.
‎Scuză-mă. Ce înseamnă toate astea?
‎Spune că minți că ai fost agresată.
‎Peste 14 zile va avea loc ‎o audiere de cauză adecvată,
‎pentru a stabili validitatea ‎afirmațiilor tale și a acorda tutela.
‎Va fi ceea ce noi numim ‎„o speță câștig-pierdere”.
‎Dacă pierzi, ‎nu poți pleca nicăieri cu Maddy.
‎Niciodată?
‎Washingtonul îngreunează ‎situația victimelor abuzului.
‎Mai ales în cazul celui emoțional…
‎Știu, am mai trecut prin asta ‎și am pierdut, că nu aveam vânătăi.
‎Acum n-o să pierzi.
‎Avem 14 zile să construim un caz solid.
‎Sigur a asistat cineva ‎la abuzul lui emoțional.
‎Nu am 14 zile. Luni plec în Montana.
‎Legal, nu poți pleca nicăieri cu Maddy.
‎Nu înaintea audierii.
‎O să-mi pierd cazarea în campus ‎și locul la școală. Sunt…
‎- Da. ‎- Încă unul.
‎Trebuie să părăsesc adăpostul în weekend.
‎Ce crezi că ar trebui să fac? ‎Nu am un plan de rezervă.
‎Vom riposta.
‎Te voi ajuta ‎să ajungi acolo până la toamnă.
‎Tocmai am făcut un credit pentru studii ‎de 9.000 de dolari.
‎Nu știu dacă îți dai seama, ‎dar e viața mea.
‎Nu sunt bogată, ca tine și Regina. ‎Nu-l pot plăti.
‎Mai e ceva.
‎Sean cere dreptul de a o vizita pe Maddy.
‎Nu. Avem un ordin de restricție, ‎așa că nu.
‎Ți se aplică ție, nu lui Maddy.
‎Curtea a aprobat o vizită de patru ore.
‎Când?
‎Mâine.
‎Vor numi o terță parte, ‎un supraveghetor neutru.
‎Asta dacă nu ai tu pe cineva.
‎- Un bunic? ‎- Nu fac asta.
‎Nu-i pot face asta.
‎Dacă nu te conformezi, ‎încalci planul parental,
‎iar asta nu va da bine deloc ‎la audierea de peste 14 zile.
‎Alex, îmi pare rău ‎că se întâmplă asta, dar…
‎nu s-a terminat.
‎E doar un obstacol.
‎Eu sunt.
‎Alex, fir-ar! Doamne sfinte!
‎M-ai speriat de moarte.
‎Ce cauți aici?
‎Am nevoie de ajutorul tău.
‎Tu ce cauți aici?
‎Am băut prea multe margarita ‎și am parcat aici ca să…
‎să-mi revin în drum spre casă.
‎- Mamă… ‎- Știu că nu arată bine.
‎Doar că…
‎Colectivul e gălăgios uneori și vin aici…
‎să moțăi puțin.
‎Știu că dormi aici, ‎îți petreci toată ziua singură în parc
‎și nu e niciun colectiv.
‎Ei bine…
‎Poate „colectiv” nu e ‎tocmai cuvântul potrivit.
‎Să știi că aici e un grup ‎de oameni tare cumsecade.
‎Sincer acum…
‎Acolo, în dubă, stă familia Flores.
‎Billy și Anna. Îi ador.
‎Ne purtăm unii altora de grijă și e ca o…
‎Nu știu, e ca un camping mare ‎sau un cinematograf în aer liber.
‎Ne trebuie doar pop-corn.
‎De ce nu poți avea grijă de tine?
‎Cum adică? Să știi că am aici ‎și o ladă frigorifică.
‎Am și vitamine, păpușă.
‎O pătură tare comodă și iarba aia bună.
‎- Sunt bine. ‎- Stai pe străzi.
‎Locuiești în mașină.
‎- Termină odată! Te rog. ‎- Nu!
‎Îmi ador mașina!
‎E scârba mea albastru-cobalt.
‎- Suntem ca o familie. ‎- Nu ai casă.
‎- Încetează, te rog! ‎- Ești o femeie fără adăpost.
‎Stau sub stele. Sunt independentă.
‎Și nu fac asta mereu. Adică…
‎Uneori stau cu Micah.
‎Când Alaina-May nu e acolo.
‎- Cine puii mei e Alaina-May? ‎- Ți-am zis! Soția lui.
‎S-au despărțit, dar încă locuiește acolo, ‎fiindcă e o sălbatică de necontrolat.
‎Scumpo, ideea e că…
‎Știi, îmi place să fiu țigancă. ‎Îmi place să nu stau într-un loc. Bine?
‎Doar mă știi. Sunt dezlânată.
‎Nu știu ce să fac. Nu te pot duce ‎la un motel și nici la adăpost.
‎Nu știu ce să fac.
‎Nu sunt problema ta, Alexandra.
‎- Ba da, ești. ‎- Ba nu, nu sunt.
‎- Sunt mama ta. ‎- Nu, nu ești.
‎Ba da, sunt!
‎Chiar sunt!
‎Ai spus că ai nevoie de ajutorul meu.
‎Chiar am.
‎Cu ce te pot ajuta, doamnă?
‎Poți supraveghea mâine ‎întâlnirea lui Sean cu Maddy?
‎A primit drept de vizită ‎și trebuie să fie prezent un terț.
‎Poți să faci asta?
‎Da, pot.
‎- La ce oră să vin? ‎- La 12:30.
‎Nu-ți face griji.
‎Voi avea grijă de fetița ta.
‎- Și o să mergi la medic. ‎- Nici moartă!
‎Ba ai să mergi. Totul e varză.
‎Totul e futut și trebuie ‎să fii adult măcar un minut.
‎Mâna ta arată groaznic. Te duci la medic!
‎Primesc și o acadea?
‎Iisuse Hristoase!
‎Ce-i cu mirosul ăla din mașina ta?
‎- Miroase a rahat ars. ‎- Ai fost la medic!
‎Da, uite! Încă-mi pot folosi degetul.
‎Bună, dovlecel!
‎Ești pregătită ‎să te joci cu mine și cu tăticul tău?
‎Ce-o să ne mai distrăm!
‎I-am pus o gustare și un schimb de haine ‎și a luat deja prânzul.
‎Ne descurcăm noi. Bună, scumpete!
‎Știu.
‎Presupun că o să aștept aici, ‎fiindcă sunt nevoit.
‎Bun, Maddy. ‎O să stai cu tata doar patru ore.
‎Mersi c-ai trimis poliția!
‎Foarte elegant!
‎Și apoi…
‎o să mergem împreună să mâncăm înghețată. ‎Ce zici, sună bine?
‎Vrei să mănânci înghețată? Bine.
‎Te iubesc mult.
‎- Mersi, mamă. ‎- Da, o să ne distrăm.
‎Uite cățelușul nebunatic. ‎O să-l vedem îndată pe tati.
‎Hei!
‎Seany, te așteaptă cățelușul nebunatic.
‎Salutare, Seany!
‎- E grea. ‎- Te faci mare.
‎Crește așa de mare!
‎Ne-am dat în leagăn, ‎să vezi ce sus ajunge!
‎Cățeluș nebunatic!
‎Mulțumesc c-ai venit.
‎Cum să nu?
‎Mi-am făcut griji pentru tine, ‎la cum ai dispărut așa.
‎Arăți bine.
‎Chiar sunt bine.
‎Bun. Unde e Maddy?
‎Speram să o văd azi.
‎E la adăpostul pentru victimele ‎violenței domestice unde locuiesc.
‎Au o grădiniță pentru copiii victimelor.
‎Bine.
‎Păi, ai…? Ai comandat ceva?
‎E a doua oară anul ăsta când merg ‎la un adăpost pentru femei agresate.
‎E a doua oară când ajung acolo ‎din cauza lui Sean.
‎Tu auzi cuvintele care-mi ies pe gură?
‎Da, le aud.
‎Și?
‎Și aș vrea să-mi fi cerut ajutorul.
‎Înainte să-mi duci nepoata ‎într-un loc ca ăla.
‎Aveți unde locui.
‎Doar știi că v-aș ajuta cu orice.
‎Ți-aș da și cămașa de pe mine, înțelegi?
‎Dar mă faci să mă îngrijorez.
‎Îi faci griji și lui Sean.
‎V-am căutat ‎în toată stația de feribot, Alex.
‎Bine.
‎Ai putea să mă ajuți acum.
‎Fiindcă am nevoie de ajutorul tău.
‎Bine.
‎Am cerut tutela exclusivă a lui Maddy,
‎ca să o pot lua cu mine în Missoula.
‎Iar Sean se opune.
‎Da, știu.
‎Mi-a zis Sean.
‎Să știi că…
‎Sean nu o duce prea bine acum.
‎Nu-mi pasă cum o duce Sean.
‎Avocata mea încearcă să dovedească ‎abuzul emoțional comis de Sean.
‎Și trebuie să ofer probe, ‎mărturiile celor care au asistat la el.
‎Tată…
‎o să depui mărturie că ai asistat ‎la abuzul emoțional al lui Sean?
‎- Când să fi asistat la el? ‎- În rulotă.
‎- Nu. Nu asta am văzut. ‎- Ba da, ai văzut.
‎- Nu, Alex, nu asta am văzut. ‎- Ai stat și n-ai făcut nimic.
‎Dacă e să fi văzut ceva, ‎am văzut un cuplu tânăr
‎care trecea printr-o perioadă grea.
‎Sean se chinuie acum să se lase de băut
‎și are nevoie de empatie.
‎Îl părăsești în cel mai prost moment.
‎Nu mai pot fi responsabilă de Sean, tată.
‎Trebuie să fac ce e cel mai bine ‎pentru mine și Maddy.
‎E alcoolic.
‎Bine? El e…
‎Are o boală ‎care îl transformă într-un monstru.
‎Dar nu el e dușmanul, ci băutura.
‎Tot băutura a lovit-o și pe mama?
‎- Bine. ‎- Nu pleca!
‎Pe bune? Ce naiba? Nu!
‎Ce vrei să spun, Alex?
‎Vreau să recunoști.
‎Vreau să spui: ‎„Da, am lovit-o pe mama. Îmi pare rău.”
‎Nu-mi amintesc asta.
‎Nu ai fost niciodată alături de mine.
‎Dar te rog să fii acum.
‎Sunt mereu alături de tine. ‎De tine și de Maddy.
‎Doar că…
‎Fă asta pentru mine.
‎Ia-mi apărarea.
‎Ajută-mă s-o protejez pe Maddy.
‎Scrie o mărturie.
‎Nu pot face asta.
‎Atunci, nu mai avem ‎ce să ne spunem unul altuia.
‎Te rog, poți să…?
‎„Cea mai fericită zi a fost aceea ‎în care fiica mea m-a atins prima oară.
‎Îmi amintesc de parcă ar fi fost ieri.
‎Avea nouă săptămâni.
‎Nu știa că trăiam într-un iad,
‎terorizată zi și noapte de tatăl ei.
‎Pentru ea, eram doar doamna caldă ‎și bună care îi dădea lapte.
‎Dar într-o dimineață, ‎când ea avea nouă săptămâni,
‎dormeam pe jos și eu m-am trezit,
‎fiindcă mă atingea cineva.
‎Ea era.
‎Mânuța ei de bebeluș ‎mă ținea strâns de braț.
‎Se uita la mine
‎și-mi arăta o afecțiune pură.
‎Privirea plină de încredere ‎de pe chipul ei…
‎Mă vedea pe mine și mă iubea pe mine.
‎A fost cel mai fericit moment ‎din viața mea.
‎Gândul că puteam fi așa pentru cineva.”
‎Mulțumim, Denise.
‎Vreți să spuneți ‎ce imagini v-au rămas în minte?
‎„Afecțiune pură.”
‎„Doamna caldă și bună cu laptele.”
‎„Mă teroriza zi și noapte.”
‎„Mânuțe de bebeluș.”
‎Mai vrea cineva să împărtășească ceva azi?
‎Trina.
‎Eu am scris despre o ieșire ca între fete. ‎E aiurea?
‎E… Nu.
‎N-am scris despre copiii mei, ca voi.
‎E ziua ta fericită. ‎Poți scrie despre orice vrei.
‎Bine.
‎„Eram la bar, ‎cu gașca mea dementă obișnuită.
‎Liv, Amanda și Davina.
‎Dădeam băuturi pe gât, sărbătoream ceva.
‎Nu-mi mai amintesc ce.
‎Dar recunosc că nu-mi prea plăcea ‎cum arătam în seara aia.
‎Apoi, un tip foarte sexy a venit ‎din spatele meu. A…”
‎Scuze, trebuie să ies o clipă.
‎- Citește în continuare. Mersi. ‎- Bine.
‎„Îl chema Neil. ‎Era îmbrăcat foarte frumos…”
‎E-n regulă. Totul e în regulă.
‎Ești bine? Ce se petrece?
‎S-a supărat puțin, atâta tot.
‎A avut o mică criză ‎și nu și-a mai revenit.
‎Nu-i așa, dovlecel?
‎Voia neapărat la mami.
‎Alex, Seany ne-a adus aici ‎și vrea să vorbească cu tine.
‎Sunt în mijlocul ședinței.
‎Scumpo, trebuie să discuți cu el.
‎N-a mers bine deloc.
‎Ce s-a întâmplat?
‎A făcut o criză când i-am zis ‎să coboare din leagăn. Țipa.
‎- Nu vrea să coboare din leagăn, Sean. ‎- Știu, dar n-am mai putut.
‎Mi-am pierdut cumpătul și am urlat la ea.
‎N-am mai băut alcool de 24 de ore.
‎Încercam să mă las pentru Maddy și…
‎Sunt irascibil.
‎Mi se face pielea de găină.
‎Soarele îmi face rău.
‎Am dureri mari.
‎O dădeam pe Maddy în leagăn. ‎Și tot spunea: „Mai sus, tati, mai sus!”
‎Și era plăcut.
‎Chicotea.
‎Dar, chiar și atunci, ‎îmi planificam următorul pahar.
‎Încercam să-mi găsesc o… alinare.
‎Și a făcut criza și am știut ‎că, dacă Paula nu era acolo,
‎aș fi băut, chiar dacă eram cu Maddy.
‎La fel ca maică-mea, futu-i!
‎Nu vreau să-i fac asta lui Maddy.
‎Îți cedez tutela exclusivă.
‎Tocmai mi-am sunat avocatul.
‎Îmi pare rău că-s așa un rahat.
‎Faci ce e bine pentru ea.
‎Poți să vii oricând după lucrurile ei. ‎Am să ți le împachetez.
‎Mersi.
‎Am halucinații sau sclipești?
‎Sclipesc.
‎TARA: M-A SUNAT AVOCATUL LUI! ‎SUNĂ-MĂ!
‎TARA: MONTANA TE AȘTEAPTĂ! URA!
‎Frumos. Mulțumesc că ne-ai împărtășit.
‎A fost nemaipomenit!
‎„Mă piș pe Legea lui Murphy.” ‎Îmi place replica.
‎„L-am caftit ca un boxer.” ‎Asta mi-a rămas în minte.
‎„Veioza crăpată.”
‎„Negru, nu albastru.”
‎Mie mi-a plăcut toată povestea.
‎Ești o scriitoare grozavă, Edith.
‎- Esther. ‎- Da.
‎Păi, eu urmez, nu?
‎Mamă, nu ai scris nimic.
‎Păi, pot să recit.
‎Sunt o oratoare fantastică.
‎Mamă…
‎Măi să fie! Bine.
‎- Ne aștepți afară? Mai am puțin. ‎- Bine.
‎- Pa, doamnelor! ‎- Pa.
‎- Pace! ‎- Ești bine-venită oricând aici, Paula.
‎Mulțumesc din suflet.
‎Da.
‎Of, frate!
‎În cinstea plecării voastre!
‎Seany arăta ca dracu’.
‎Și taică-tău tremura mult așa.
‎Îmi spui care a fost cea mai fericită zi?
‎Poftim?
‎Ce făceam în grup.
‎Îți amintești o zi ‎în care ai fost foarte fericită?
‎Fără îndoială, ‎prima noastră dimineață în Alaska.
‎Am ajuns la Anchorage în toiul nopții
‎și tu mureai de frig, ‎fiindcă îți uitasem haina.
‎Am plecat panicate de la taică-tău.
‎Aveam o căbănuță, dar nu era mobilată.
‎Așa că…
‎Am trântit toate hainele din valiză
‎în mijlocul camerei ‎și am făcut un pat pentru noi.
‎Și am dormit acolo, ‎cuibărite una într-alta.
‎A doua zi dimineață, cât tu încă dormeai,
‎m-am furișat afară
‎și m-am aruncat în zăpadă.
‎Am zăcut acolo
‎și am făcut un îngeraș de zăpadă.
‎Fiindcă nu mai era nimeni ‎să-mi spună că sunt nebună
‎sau să-și verse nervii pe mine.
‎Eram doar eu…
‎soarele și zăpada.
‎În orice caz, la mai puțin de un an ‎după asta, ne-am întors aici,
‎iar eu eram lefteră.
‎Toată excursia a fost o prostie cât casa.
‎Ba n-a fost.
‎N-a fost o prostie.
‎M-ai luat de lângă tata ‎și nu te-ai mai întors la el.
‎Deci…
‎Mai sunt invitată în Montana?
‎Vrei să vii?
‎Da.
‎Da, la naiba, de ce nu?
‎Pot să-mi găsesc de muncă, ‎să fac picturi murale,
‎și pot să-mi găsesc un muntean.
‎Iar Maddy are nevoie de mine.
‎E o artistă, la fel ca mine.
‎Poți fi gata până luni?
‎Sunt gata deja.
‎Am bagajele făcute, puiule.
‎Asta-i mișto când locuiești în mașină, ‎ești mereu gata.
‎Nu știu dacă rezistă până în Montana,
‎e posibil s-o vând pentru piese…
‎dar aș putea veni cu tine, nu?
‎Da.
‎- Da? ‎- Da.
‎- Serios? ‎- Bineînțeles.
‎O, Doamne! Da?
‎Maddy!
‎Maddy, scumpo, ia ghici!
‎Mergem într-o excursie cu mașina!
‎Vrei să mergi într-o excursie cu bunica?
‎Plecăm într-o excursie!
‎O, Doamne, plecăm în excursie cu mașina!
‎- Gata? ‎- Gata.
‎Poți veni s-o vezi oricât de des vrei.
‎Da, o să mă repun pe picioare.
‎Și apoi voi veni mereu în vizită.
‎O să-mi lipsească mult.
‎Mult noroc, Alaska!
‎- Le păstrez pe cele negre. ‎- Da…
‎Da, cele negre sunt drăguțe.
‎Haide, Maddy!
‎Pe aici.
‎În regulă, scumpo.
‎Mă întorc imediat.
‎Nu știam că vii. Intră!
‎Nu pot, o am pe Maddy în mașină.
‎Am venit să-mi iau rămas-bun.
‎Și voiam să-ți dau și asta.
‎Nu știu sigur dacă l-am furat ‎sau ce s-a întâmplat, dar era la mine…
‎Am văzut că-l purtai. ‎De Ziua Recunoștinței, nu?
‎Îmi pare tare rău.
‎Nu poți învinovăți o fată ‎că poartă cașmir.
‎- De aici pleci în Montana? ‎- Păi…
‎merg să o iau pe mama din Port Winslow ‎și apoi pornesc pe autostradă.
‎- Mulțumesc că mi-ai fost o prietenă bună. ‎- Și eu.
‎- Păstrează puloverul. ‎- Nu, o să-mi cumpăr și eu unul cândva.
‎A costat 1.400 de dolari.
‎Îl păstrez.
‎Mamă?
‎Bună!
‎Scumpo, sigur ești tare entuziasmată.
‎- Ziceai c-o să-ți vinzi mașina. ‎- Da. Adică…
‎Am s-o vând. Dar, scumpa mea,
‎am o veste absolut incredibilă.
‎Ce e?
‎Micah a dat-o afară pe Alaina-May.
‎A scăpat de scârba aia sălbatică ‎pentru mine.
‎Iar azi-noapte am dormit în patul lui, ‎în brațele lui.
‎Și crede-mă, scumpo, ‎sexul cu el a fost absolut…
‎Doamne, a fost la cu totul alt nivel.
‎Până și pentru mine.
‎Nu vii?
‎Scumpo, știi, nu chiar acum.
‎Adică… nu pot ‎să-l las pe Micah chiar acum.
‎Știi, relația dintre noi
‎e atât de puternică și…
‎Efectiv e…
‎Nu pot să te aștept, mamă.
‎Nu, normal că n-o să mă aștepți.
‎Ăsta e momentul tău.
‎Tu pleacă, păpușă, și uite cum facem. ‎Îmi dai adresa
‎și o să te ajung din urmă.
‎Doar… O să vin după tine, bine?
‎- Nu vreau să te las aici. ‎- Știu.
‎Nu-i ciudat cum se aranjează toate?
‎De îndată ce i-am spus lui Micah că plec,
‎și-a dat seama că ține la mine.
‎S-a întâmplat dintr-odată.
‎Și i-a spus totul despre mine Alainei-May.
‎Doar…
‎bucură-te pentru mine.
‎O să plec fără tine.
‎Da, o să pleci. Normal c-o să pleci.
‎Draga mea, asta e aventura ta. Nu e a mea.
‎O să fii în regulă?
‎- Hai, știi că mă iubești. ‎- Chiar te iubesc.
‎- Știu asta. Îmbrățișează-mă zdravăn. ‎- Bine.
‎O, Doamne!
‎Scumpa mea…
‎- Te iubesc, mamă. ‎- Da, știu, puiule.
‎MISSOULA - 911,2 KILOMETRI
‎Vreți să pocniți din degete ‎pentru toată lumea?
‎Vă mulțumesc din suflet ‎că ați făcut asta cu mine.
‎A fost o adevărată onoare.
‎Mulțumesc.
‎Noi îți mulțumim, Alex.
‎Stai, n-am auzit ‎care a fost ziua ta cea mai fericită.
‎„Ziua mea cea mai fericită ‎nu a venit încă.
‎Dar e aproape.
‎În ziua aceea, am să urc în mașina mea
‎care miroase a ton vechi…
‎și în care se vor afla ‎toate lucrurile mele
‎și fiica mea uimitoare.
‎Și mă voi căra naibii din orașul ăsta.
‎Am să conduc timp de nouă ore,
‎pe o distanță de 911 kilometri, ‎până în Missoula, Montana…
‎unde îmi voi petrece următorii patru ani…
‎învățând să fiu scriitoare.
‎Să sperăm că în acel răstimp ‎vor fi multe zile fericite.
‎Și știu că vor fi și câteva grele.
‎Majoritatea nu i-ar da multe șanse ‎unei mame singure la colegiu.
‎Dar nu știu de ce a fost nevoie ‎ca să ajung aici.
‎Trei sute și treizeci și opt ‎de toalete spălate…
‎șapte tipuri de ajutoare de stat…
‎nouă mutări diferite…
‎o noapte petrecută ‎pe podeaua stației de feribot…
‎și tot anul al treilea ‎din viața fiicei mele.
‎Dar, când vom ajunge în Missoula,
‎o voi duce pe Maddy pe muntele Sentinel…
‎care se înalță deasupra orașului, ‎și-i voi arăta noua noastră casă.
‎I-am tot povestit despre litera M uriașă
‎care e în vârful muntelui.
‎Că drumul până sus e lung și întortocheat.
‎Urcușul va fi anevoios.
‎Dar vom ajunge până în vârf.
‎Iar atunci…
‎am să-i spun ‎că litera M vine de la „Maddy”.
‎Că toată lumea asta nouă e pentru ea.”
‎Dacă dv. sau un cunoscut ‎sunteți victime ale violenței domestice
‎și aveți nevoie de resurse de criză, ‎vizitați www.wannatalkaboutit.com.
‎Subtitrarea: Lucia Elena Popovici