Što je ovo?
Stoj!
Ne miči se, šupčino!
Što radite? Ne zajebavajte me. Rekao sam ti da nemam novac.
Je li?
Dobro. Dat ćeš mi ga?
Ili da ti ubijem brata?
Svidjelo ti se? Tjera te na razmišljanje?
Iskreno, ne znam što bih mislio.
Gomila latinosa puca, ne?
Meni se to sviđa. -Da. To sam i mislio.
Idemo!
Voliš pucnjavu i samoubojstva.
Samoubojstva! Ne pretjeruj!
Idemo k meni?
Ni u ludilu. Imam ispit rano ujutro.
Ne volim samostalno spavanje. -Ne volim sam spavati.
Ti si kriva za moj užasni talijanski.
Kako da ne.
Ozbiljno. Znaš da se jezik najbolje uči u krevetu?
U postelji.
Zdravo. Nisam doma. Ostavi poruku.
Prijatelju, jesi li tu? Daj se javi.
Moram ti ispričati o jednoj ženskoj. Bilo je genijalno. Nazovi me.
Bok, Héctore. Možda me se ne sjećaš. Ja sam Silvia Blair.
Bila sam učenica tvog oca, sad sam profesorica. Razgovarala bih s tobom.
Sigurno već znaš da je sveučilište umirovilo tvog oca.
Mi, grupa studenata i bivših učenika, odali bismo mu počast.
Pretpostavljam da bi i ti rado sudjelovao.
Mislim da će mu to puno značiti jer mu sad nije lako.
Ciao, bello! Lijepi moj!
Bok! -Joj, ne!
Kako si?
Bože, Quiquín, izgledaš sjajno!
Jako si mršav! Jedeš li ti uopće?
Naravno da jedem. -Ali od ljubavi se mršavi.
A u braku se deblja. Pogledajte mene.
Ne lupetaj, Mari, prekrasna si!
Kako ste odgovorile mamu od dolaska? -Héctor Joaquín! -Mama!
Kakva sreća!
Ma vidi ga, kao nacrtan.
Joj, ne! -Quiquín!
Jako si mršav! -Krasno vas je vidjeti! Ma isti sam kao uvijek!
Idemo, zakasnit ćemo na sveučilište. -Idemo.
Sol i moj tata već su ondje.
I oni su htjeli doći po tebe, ali znaš kako je.
Nikad nijedan avion nije na vrijeme sletio u Medellín.
Rekli su da ovo danas počinje točno na vrijeme.
Barem su vam ustupili prostor kad ga već ondje ne žele.
Umirovili su ga bez najave? -Ne, bio je obaviješten.
U rektoratu su pale maske.
Tata se nastavio ponašati kao buntovni student,
umjesto kao uvaženi profesor.
Kao što vidiš, ovdje se ništa ne mijenja.
Ali zato ti... -Ti!
Ti ništa! -Vi ste prekrasne. Prekrasne ste.
Mariluz, jesam li raščupana? -Nisi, mama, super si.
Protiv čega prosvjeduju? -Tko bi ga više znao.
S tobom nikad nije bilo lako, kao s profesorom pogotovo.
U početku smo svi bili zbunjeni.
Pitali smo se: Kakva su ovo predavanja?
Kakav je to čudni profesor koji ne nudi odgovore,
nego nas čitavo predavanje tjera da sumnjamo?
Nudio si nam više pitanja nego odgovora,
a to nas je uzdrmalo.
Prvi si se u ovoj državi usudio govoriti o javnom zdravstvu.
Mi smo mislili da je to nešto što pripada Amerikancima
ili Europljanima, ali ne i nama.
Sol.
Tvoje spoznaje iz socijalne medicine
počivale su na strasti prema antropologiji, humanizmu i politici.
Ovo je tužan dan za sveučilište.
Žele ušutkati jedinstvenog profesora...
Da vidim, samo malo.
Mama, posuđe je spremno. -Ne to, ljubavi!
Danas ne možemo iznijeti obično posuđe.
Ne, ne. Potraži ono za doktora Saundersa. Vaza je krasna.
Dođi, pomozi mi. Pomozi mi. Primi ovo, Mari.
Pomozi nam, Quiquín, samo što nisu stigli.
Što je to?
Pazi da te tata ne bi vidio s tim pištoljem.
Kako ovdje stojimo, da vidim?
Što je to?
Stigli su! Stigli su! Tata!
Kakva mi je kosa, Mariluz? -Odlična.
Dosta jurnjave, Héctor Joaquín.
Tata! -Teresa!
Svi dolje. -Evo, evo.
Doktore Saunders, čast nam je što ste ovdje. Dobro došli.
Hvala. Nadam se da se niste gnjavili.
Puno vam hvala, Emma. Možete donijeti meso.
Josefa, čekali smo vas.
Josefa nam pomaže s odgojem najmlađih.
Jako mi je drago.
I meni, gospodine.
Doktor Saunders. Slobodno, Josefa. -Bilo mi je drago.
Rekla si da se tebi ne sviđa. Dala sam ti cipele. -Pomaže nam s...
Voljela bih čuti o San Franciscu. -I ja!
Ja sam vam po cijele dane na fakultetu.
Ne znam što se događa u gradu.
Je li zaista pun hipija?
Da. -Što su to hipiji?
Čudni ljudi. -Jeste li čuli kako je to izgovorio?
Jeste li čuli?
Pustite odrasle da razgovaraju.
Doktor Saunders radit će sa mnom na projektu "Future for Children".
"Budućnost za djecu".
To je studija o različitim društvenim aspektima
u nekim zapuštenim naseljima.
Mogu li i ja s vama?
"Mogu li i ja s vama?" Znam ja tebe, sve da ne moraš učiti.
Ne voli školu. -Zašto?
Zašto? Zbog vašeg prijatelja.
Zamislite, kad je krenuo u vrtić,
Quiquín se rasplakao i to je tatu toliko rastužilo
da je odlučio ostaviti ga doma cijelu godinu. -Stvarno? -Zamislite!
Da, bio je jako malen. -Bio? Još je malen. -I razmažen.
Ovolicni je, uopće ne raste. -Hej! -Ne udaraj je!
Jesi li oprao ruke? -Ni mi tebe ne tučemo. -Dođi.
Provjeri što želi Tatá.
Tu stavi ruke. -Ispričajte me.
Ako ih ne opereš, u usta unosiš bakterije.
Tata, znači ne mogu s vama?
Ne tako brzo. Ne budi brzoplet.
Pogledaj, nisi oprao prljavštinu.
Kakva je to pjesma koja se Marti tako sviđa? -Na koju stalno pleše?
Ona o mrtvacu? -Ta.
Pjevaj i peri ruke dok ne otpjevaš cijelu pjesmu.
Može? -Da.
Sjećate se doktora Saundersa? -Dobar dan, gospođo.
Kako ste? -Ja ću.
Ja sam Tatá. -Kako ste, gospođo?
Slabo čuje.
Žao mi je. -Slabo i vidi.
Marta, molim te! O starijima se govori s poštovanjem!
Anđele čuvaru mili, svojom snagom me zakrili.
Prema Božjem obećanju,
čuvaj mene noću, danju.
Osobito pak me brani... -Ne tako brzo!
Héctor ubrzava.
Djecu, Bogu se ne moli radi molitve. To se čini svjesno.
O svakoj izgovorenoj riječi treba promisliti.
Ne nabrajate momčad Nacionala.
I tata se moli prije spavanja? -Héctore, saberi se.
Tata se ne moli prije spavanja. Znam to.
Da, šteta. Tata se ne moli prije spavanja.
Zato će, kad umre, ići u pakao.
Hej!
I zato što ne ide na misu nedjeljom!
Ali ja ću ići na nebo?
Smiri se. Za to ću se ja pobrinuti. Smiri se, dušo.
Sol, što radiš? Ne gledaj mi kosu!
Dobro znaš da je smrtni grijeh gledati časnoj kosu!
Žao mi je.
Što radiš? To je moj krevet!
E pa znate što?
Večeras je posljednji put da se molim prije spavanja. -Što? -Héctore!
Zašto to govoriš?
Ne želim na nebo ako ondje neće biti tate. Radije ću s njim u pakao.
Pazi što govoriš!
Poštedi nas tih gluposti! Na spavanje! Idemo, oboje!
Želim da spavate!
"U pakao."
Počet ćemo s komunom jedan, potom idemo u komunu dva i komunu tri.
Gdje je tifus najgori?
Nesumnjivo u komuni jedan.
Komune su jako velike. Treba ih podijeliti na manje dijelove.
Studenti neka testiraju vodu i bilježe rezultate po zonama.
Odlična ideja. Puni su elana.
Dopustite.
Pogledajte kako lijepo piše moj sin.
Pravi je pisac.
Stil mu je vrlo izravan. Kao Ernestu Hemingwayu.
Budući Nobelovac.
Bok, tata.
Imaš love?
Molim te, važno je.
Pitajte mamu. -Nema je.
Radi. -Otišla je bez pozdrava?
Nije vas htjela prekidati, jako ste zauzeti.
Novčanik mi je u jakni, uzmite koliko trebate.
Mogu i ja za sladoled?
Naravno, ljubavi. -Zavidniče!
Sve moje je i vaše.
Ali sjetite se da sam profesor.
A ovdje profesore slabo plaćaju.
Bok! Bok, doktore Saunders. -Vidimo se. -Ne pretjerujte!
Slatka djeca. Héctore, nešto si spominjao.
Zapadno područje, to je ovaj sektor?
Ne, zapad je ovdje.
Ide. Brzo, trči!
Trči!
Buco! -Molim?
Siguran si da su Židovi?
Da. Židovi jedu kruh.
Molim? -Čuo sam to od roditelja.
Josefa kaže da su Židovi ubili Isusa.
Spreman.
Trči!
Židovske svinje! -Židovske svinje!
Ne, ne!
Buco, dosta. Evo ih.
Zdravo. Kako je bilo?
Zanimljivo, Quiquín. Veoma...
... Zanimljivo.
Zanimljivo.
Ljubavi. -Bok, tata.
Jeste bili dobri? -Jako dobri, kao uvijek.
Mama je došla? -Da, unutra je.
Ali mama nije bila dobra.
Zašto? -Natjerala me da jedem "mazamorru".
Morat ću s njom ozbiljno porazgovarati.
Kakvo je to cmakanje? Tata ti je peder?
Ne govori to, Buco.
Samo pederi ljube druge muškarce. -Nije istina. -Istina je.
Dođi. Šuti.
Znaš koliko puta u sekundi mogu zamahnuti krilima? -20. -200, glupane.
Nemoguće. -Moguće je.
Rekao mi je tata, a on je doktor. Je li tvoj tata doktor? -Doktor peder.
Ti to plačeš? Plače, pogledajte je!
Glupača? -Kakva glupača?
Bezobrazniče.
Engleski joj je odličan.
Vidi me. -U redu je.
Dođite za stol, juha će se ohladiti.
Daj nam trenutak.
Héctor Joaquín. Dođi, moramo nešto učiniti.
Doktore Abad!
Dobra večer, g. Manévichu, kako ste? -Dobro.
Moj sin došao se ispričati
i obećati da se to više neće ponoviti.
Oprostite, gospodine Manévichu. -Glasnije.
Žao mi je, g. Manévichu. Obećavam da se neće ponoviti.
Laku noć, doktore. -Laku noć.
Ispričavam se na smetnji.
Laku noć.
Ispričao se.
Sjećaš se Clarite Glottman? -Ne.
Clarita je bila moja kolegica i prva žena
koja je u Antioquiji završila medicinu. Bila je Židovka.
Nacisti su Židovima prvo razbijali prozore,
a potom su ih pokušali istrijebiti u logorima.
Jesi li vidio slike iz logora?
Nisam.
Clarita je u jednom od tih logora izgubila roditelje.
Pokazat ću ti slike da vidiš kako je to bilo.
Sutra? -Ne, ne sutra.
Sutra ćeš pomagati Richardu i meni.
Dobar dan.
Kako je?
Pazi, Quiquín.
Pazi! Pazi, srećo.
Pomakni se.
Pogledajte, ovo je uzorak vode iz potoka.
Smrdi. -Zanimljivo.
Ništa bez kanalizacijske mreže i cijepljenja.
Ovo je katastrofa.
Da bar samo to nedostaje. -Ona ima pravo.
Čista voda spašava više života od najboljeg kirurga.
Što mislite, zašto su Rimljani toliko držali do vodovoda i kanalizacije?
Camilo, dođi! Camilo, dođi, odmah!
Kako ste, gospođo?
Dobar dan, doktore.
Oprostite, koliko dječak ima godina? -12, doktore.
Isto koliko i moj sin. Pogledajte, djeco.
To je prva stuba nejednakosti. I dalje im samo raste broj.
Sigurno ste zaboravili ono što na predavanjima govorim o pet A. -Pet A?
Da, ono što je ljudskom biću potrebno za zdrav razvoj.
Na španjolskom tih pet riječi počinju s A: Zrak, voda, hrana, zaklon i ljubav.
Odlično i vrlo istinito.
Héctore, ovo je ozbiljnije nego što sam mislio. -Da.
A cjepiva?
Cjepiva? Objasnite mu, djeco. Silvia, kaži mu.
Zanimljivo je što vlada još nije odobrila cjepiva
koja se u SAD-u već dugo koriste.
Šteta. -Uvijek kasnimo.
Katastrofa.
Tata, što je ovoj curici?
Glad. Zabilježite u kojim naseljima žive ova djeca.
Tako ćemo napraviti kartu epidemije.
A ona? Što je njoj?
Boluje od gladi. Nema tu iznenađenja.
Tamo gdje nema kanalizacijske mreže, a mlijeko miješaju s vodom iz rijeke,
tamo vas, gospodo, čeka epidemija tifusa.
A ova djevojčica?
Glad, samo glad. To je jedino što ima.
Nemoj da te tata vidi da njuškaš ovuda.
Da, idem. Ovaj... Hoće li dovesti mrtvaca?
Ne, danas nije disekcija.
Šteta.
Je li sve u redu?
Zanimljivo.
Zdravo, Gilma! -Dragi, kako si mi ti?
Odlično. Je li doktor Abad ovdje?
Nije, ali trebao bi svaki čas doći.
Dobro. -Samo mu to ostavi ovdje. -Hvala. -Bok!
Zdravo. -Ja sam Héctor, kao tata. -Drago mi je. Miguel.
Možeš li dati ovo tati, molim te? -Da.
I pozdravi ga u moje ime.
Nema problema. -Zahvali mu.
Ovo je prekrasno.
Izrađuje ih moja mama. -Da?
S puno ljubavi.
Za što služe? -Za svijeće.
Doviđenja. -Bok.
Sretno. -I tebi.
Gilma...
Čemu ovo? Naručio je to?
Ne, dušo. Tvoj mu je tata puno pomogao na početku studija.
On je skroman dečko i živi u jako udaljenom selu.
Svaki put, kad ode doma, njegova mama tvom tati pošalje neku sitnicu.
Gilma...
I vi ste u braku s mojim tatom?
Što vam pada na pamet, mladi gospodine?
Tvoj je tata u braku s tvojom mamom.
Kakva je onda ovo slika?
Udala sam se za Ivána temeljem punomoći.
Jer on je u Meksiku.
Predstavljao ga je tvoj tata jer on je bio u svojoj državi.
Znaš li što znači udati se temeljem punomoći?
Ne znam.
To je to, srce.
Kad na vjenčanju netko predstavlja onog koji je odsutan.
Ali znači da ste se udali za mog tatu.
Dobro, recimo to tako, ali samo malčice.
"Općina Medellín, nacionalna sramota"
Dušo, ne diraj mu to, nije završio.
"Vodom se šire bacili trbušnog tifusa,
a vlast ne poduzima ništa."
To je članak.
Za novine? -Tako je, za novine.
I svi će ga pročitati?
Kamo sreće, ljubavi.
Neka ga barem pročitaju oni koji moraju.
Tu si! Idemo, Héctore. Sigurno si gnjavio Gilmu.
Tata, ovo ti je od Miguelove mame. Miguel je, zar ne?
Student.
Taj je mali tako drag. Zadržite to, Gilma.
Da ne moram nositi kući. -Joj, nemojte da ja nosim...
Nećemo raspravljati. Dosta mi je za danas. -Ali... -Dosta mi je.
Idemo. -Bok, Gilma.
Zdravo, Rosalia!
Kako ste? -Dugo se nismo vidjeli.
Bila sam jako bolesna. Kako ste?
Imam nešto za vas. -Dobro.
Sjećate se što sam vam obećao?
Prođite!
Nadam se da smo vam dobro uzeli mjere.
Kažite mi ako vas bude žuljala.
Ne smije ni žuljati ni boljeti.
Ali kako ću znati s tim, doktore?
Jednostavno je. Pomozite mi sa suknjom.
Tako. To je to, pazite. Tako.
Gotovo. -Spustimo odjeću i to je to.
Ali kako ću vam platiti?
Odlično joj stoji!
Čitao sam članak koji si pisao za novine.
Kako ti se čini? -Zanimljivo. Ali...
Okreći. -Što su to bacili?
Bacili su bakterije koje se vide samo mikroskopom.
Sjećaš se uzoraka koje smo uzimali s Richardom? -Da.
Okreni. Tako!
Kad smo ih pogledali pod mikroskopom, pogodi što smo našli.
Bacile! -Tako je. Pokazat ću ti slike.
Ali, tata, ja želim vidjeti mrtvaca.
Rekao sam ti da si još mali za to.
Izađi i otvori garažu.
Naravno da mrtvi idu u pakao ako nisu bili dobri.
Bog je u tome nepopustljiv.
A ako su bili dobri, a ne idu na misu?
Molim?
Ako su bili dobri, a ne idu na misu? Što onda?
Također idu u pakao?
Héctore, nećeš ti mene zbuniti.
Sutra moraš na misu sa sestrama.
Kaže da neće.
Onda ću razgovarati s tvojom mamom.
Vidjet ćemo što će ti reći nadbiskupova nećakinja.
Nedjelja je sveta, Héctore.
Prekršiti treću, grijeh je kao i ostale.
Treću? -Da, treću zapovijed.
Bože moj, ovaj mali kao da ne želi naučiti.
Ne možeš takav van! Tata je rekao da moraš imati kacigu!
Radim što me volja! Bicikl je moj! -Ne budi bezobrazan.
Premali si da nam se tako obraćaš.
Zamisli da padneš i razbiješ glavu!
Neću pasti! -Héctore, slušaj...
Poslušaj sestru.
Tata, ne! Ja sam jedina budala s kacigom u naselju!
Nema veze, u slučaju pada, kaciga je ključna.
Ni zadaću nije napisao. -Pustite ga. Héctore, dođi.
Taj je mali jako razmažen!
Neodgojen je! Netko bi ga trebao dovesti u red.
Ima vremena za to, Josefa.
Doktore, tom djetetu treba čvrsta ruka.
Život je i bez toga dovoljno težak.
Dođi. -Tata, ne!
Dobro me slušaj. Da više nisi dignuo ruku na sestru!
Ona ti je najdraža. -Nije.
Marta ti je miljenica! Sve zna, svira violinu, gitaru, pjeva, pleše.
To nije istina.
Moraš štititi i nju i ostale sestre.
Ženu se ne smije udariti. Čak ni laticom cvijeta.
Hajde.
Koliko se ovdje troši papira, užas.
Što je? Izgleda kao kineski?
Kao arapski ili hindi.
To je tahigrafija, ljubavi.
Na sastancima se brzo govori pa moramo tako zapisivati.
Kako si to naučila? -Davno je to bilo.
U Školi Remington za gospođice. -Jesi li napisao zadaću, Héctore?
Nije ni počeo, mama.
Tata mu sve oprašta!
Napisat ćeš je doma. Idemo.
Može.
Brzo, cure, pospremite sve, idemo.
Odmah.
Niste pročitali njegov članak? Ne dajte se zavarati.
Uvodi marksističke ideje na sveučilište.
Opet s tim marksizmom.
Vlast krive za siromaštvo.
Ružno govore o tati? -Da!
To je jako opasno... -Sol, pusti me! -Mir!
Srećom, crkvene vlasti jutros su potpisale dokument...
Ne mogu oni blatiti dobrog čovjeka kao što je tata! -Pusti me da slušam.
Héctor Abad Gómez.
Mama, spominju tatu.
Pustite me da slušam.
Bundžije, usta su im puna blasfemija... Što rade? -Tiho.
Potkopavaju zdrave običaje
i ne prezaju od gaženja morala...
Oni su ti koji gaze moral, mama!
Šutite svi!
Nemaju pojma.
Bio je to velečasni Fernando Gómez Mejía.
Evo ih!
Cure, pozdravite ujaka nadbiskupa.
Bok! -Zdravo, ujo!
Dobar dan! -Kako si, ujo? -Kad ste tako narasli?
Dvoje vam nedostaje, zar ne?
Da, Clarita i Mariluz.
Jedna studira vani, a druga je na faksu.
Mama...
Ti stvarno živiš u ovoj palači? -Kako ti se čini? -Fenomenalno.
Ti si sigurno mali Héctor, dečkić.
Bok, ujo. -Jedini dečko.
Hoćete mi učiniti uslugu?
Kažite tati da ću u nedjelju doći k vama na ručak.
Krasno, hvala! Bit će presretan.
Blagoslov. -Amen.
Vidimo se! -Sretno!
Zamislite mamu kako trčkara po hodnicima te palače!
Bila je kao princeza! -Ne, ne! -Pogledajte je.
Baš i nije bilo idealno za djevojčicu. Sama među svećenicima. -Mama!
Zašto si onda tamo živjela?
Došla je živjeti sa mnom kad su joj umrli roditelji.
I otad se ponaša kao princeza.
Sladoled od sapote! -Divota!
Odlično. -Recept iz palače.
Već kasnim, ali to ne mogu propustiti.
Slobodno.
Kad sam se dolazio udvarati vašoj nećakinji,
u palači sam za desert dobivao rižu na mlijeku.
Dobre stvari treba znati zaraditi.
Kako je ukusno! -Dobro je?
Nitko ga ne zna ovako napraviti.
Héctore, rekao sam Ceciliji,
taj sam dokument potpisao ne pročitavši ga.
Nisam znao da će ga iskoristiti da te napadnu.
Već sam mu to rekla.
Imate pravo potpisati ako se s tim slažete.
Protiv člana svoje obitelji? Nikad!
Héctore, neki tvoji stavovi, iskreno, ne znam...
Oče, liječnici trebaju liječiti.
Hodati i tražiti one u potrebi.
Ne možemo se ograničiti na propisivanje tableta u ordinaciji.
Razumijem.
Samo se nadam da od tolikih humanitarnih ideja
nećeš zaboraviti svoje obveze kao dobrog kršćanina.
Bez brige, oče.
Nastojim da ni centimetra ne skrenem s puta Isusa Krista.
Podsjećam te da Krist nije bio galamdžija.
Nisam ni ja.
Govorim samo ono što vidim.
Kad bi barem i drugi to činili.
Joj, Tatá! Zaboravili smo je dovesti.
Mama! -Jadna.
Quiquín, idi ti, molim te.
Nanjušila je sladoled od sapote i zafićukala.
Ostavili su te samu?
Hoćeš ići k nama?
Hoću vidjeti nadbiskupa. Hoću vidjeti nadbiskupa.
Promijenimo temu, molim te. -Da.
Dosađujemo djevojčicama i Josefi.
Ne brinite se, naviknula sam se.
Kakva sreća!
Prava je sreća što su nam sestre posudile Josefu da vam pomogne.
Zar ne? -Naravno.
Jako smo im zahvalni.
Isprva nisam htio da Cecilia radi.
Tvoja je profesorska plaća mala. Treba uzdržavati obitelj.
Ima pravo.
Eno Tate. -Tatá!
Tatá! -Drago mi je što te vidim!
Prsten, prsten. Divna si, Tatá.
Naravno da Josefa ima pravo. Moraš na misu svake nedjelje.
Moraš da se mama ne ljuti.
Pretvarat ćemo se, kako ti kažeš. -Pretvarat ćemo se.
Ti i ja znamo da Bog postoji. Njega ne zanima štujemo li ga.
Mislim da mari za nas ljude
koliko i liječnici mare za parazite kad ih gledamo pod mikroskopom.
Na primjer, bacile. -Tako je.
Ali starije moramo slušati.
Tata! -Ljubavi.
Pročitaš nam priču? -Ne, kasno je, dušo.
Mama, molim te! -Ne.
Molim te, molim te! -Hajde. -Héctore!
Poslije ću je ja odnijeti u krevet. Ovo je priča o mladiću. Dobro.
Bio jednom jedan mladić silno zaljubljen
u kćer svoga profesora koju je htio pozvati na ples.
Kad ju je napokon pitao, djevojka mu je postavila uvjet.
Ako želi da ide s njim, mora joj donijeti prekrasnu crvenu ružu.
Mladić je jurcao tražeći ružu,
ali u njegovu vrtu sve su ruže bile bijele.
Siroti. Očajan, mladić se rasplakao.
Čekajte, slušajte.
Slavuj ga je s drveta čuo kako jeca
i odlučio pomoći mu da osvoji svoju voljenu.
Naravno. I slavuj se potom ubo, ovako.
Ubo se trnom suhog ružina grma
koji je rastao ispod mladićeva prozora
i obojio ga svojom krvlju.
Ma što je to?
Sljedeći dan mladić je spazio prekrasnu ružu
koja je niknula ispod njegova prozora.
Odrezao ju je i pohitao, ali... -Trči, prijatelju!
Međutim, ona je, znate, bila jako ohola
jer je bila najljepša pa ga je opet odbila.
Rekla mu je da je to bezvezna ruža
i da su joj ostali udvarači donijeli bolje darove
ne bi li pošla s njima na ples. -Tata, kakva je to priča?
I to je to?
Tako završava.
Nema dalje?
Jako je tužno.
Tužnije bi bilo da je mladić ostao zaljubljen
u nekoga tko drži samo do materijalnih vrijednosti. -Da, ali...
Još je tužnije što ne spavamo, a sutra rano ustajemo.
U krevet! Svi van! Na spavanje!
Koliko je Očenaša Josefa izmolila bez vas?
Idemo, brzo!
Quiquín, ljubavi!
Zaboravio si užinu. -Hvala.
Budi dobar! -Hoću!
Dobro?
KOMUNIST
Dopustite da naglasim da svoj profesorski položaj
nikad nisam doživljavao kao odricanje od svojih građanskih prava
te slobodnog izražavanja ideja i mišljenja.
Gilma, znate li vi trakigrafiju? Moja mama zna.
Tahigrafiju. Ne gnjavi.
Oprostite. Ideja i mišljenja...
Ideja i mišljenja...
Sveučilište ne može okrenuti leđa
stvarnim problemima kolumbijskog naroda
i oglušiti se na njegove muke,
podupirući sustav koji hrani društvene nepravde.
Piši. Piši.
Zovi sestre da nam pomognu sa stvarima.
Marta! Marta!
Otvori.
Sad se okreni.
Héctore, zaboga, kako sad možeš misliti na njih?
Neka od te djece sutra će doći na predavanja kojih nema.
Pa što? Nazovi ih i riješena stvar. -Gdje ti živiš, Cecilia?
U Europi? U Japanu?
Misliš da svi žive poput nas? Da imaju pitku vodu i telefon? Nemaju!
Mama, jesmo li mi bogati?
Ne, nismo bogati. Što smo mi?
Situirani smo.
Kako situirani? -Ne znam...
Tvoj tata možda i jest bogat. Ne zamara se novcem.
Ja nisam te sreće.
Ne znam! Héctore Joaquíne, idi sestrama!
Héctore!
Što je?
Mama i tata se svađaju. -Počeo si špijunirati?
Nisam špijunirao. Bili su jako glasni.
Tebi baš ništa nije jasno?
Tatu su izbacili s faksa.
Molim?
Zašto?
Kako to?
Otjerali su ga jer ne vjeruje u Boga? -Tako nekako.
Što ti je? Ljut si na mene? -Ne, nije to.
Moj tata odlazi raditi u drugu zemlju.
Ozbiljno?
Tata, ne idi! Nemoj!
U redu je, ljubavi. Dobro je, srećo.
Volim te. Pogledajte što sam vam kupio
da možemo biti u izravnom kontaktu.
Izravni kontakt.
Bit će kao da smo svi u istoj sobi.
Je li to mikrofon?
Bravo, Solvia. -Quiquín.
Slat ću vam svoje snimke.
I kupit ću još jednu ovu genijalnu napravu,
ali samo ako mi obećate da ćete i vi meni slati novosti. -Naravno!
Bit će kao da ti pišemo, ali snimljeno. -Samo trebam snimiti što govorim?
Meni je to neugodno, ali snimat ću se. -Sve mi snimajte.
Ja ću ti slati sve svoje pjesme.
Quiquín, odrasti i dođi vidjeti kako ovo radi.
Héctore, propustit ćeš avion. Cure, idemo.
S najboljim profesorima. Héctore, dođi!
Djetinjast je, ne želi doći.
Budite dobre prema njemu.
Héctore, dođi pozdraviti tatu.
Posljednji zagrljaj, ljubavi moje. Dođite svi!
Čuvajte mi se.
Ti se čuvaj.
Ciao, ljubavi moje! -Ciao, tata!
Ciao, ljubavi moje! -Quiquín!
Tata, molim te, donesi mi sombrero!
Bok, tata, volim te! -Bok!
Ciao, tata! -Ciao!
Tata, donesi mi lutkicu!
Bok, ljubavi moje! Bog vas blagoslovio!
Sol, ljubavi, dođi.
Héctore, tata će se sigurno brzo vratiti.
Teresa, samo mi obećaj da nećeš prati ovaj jastuk.
Zašto? -Da sačuva miris.
Šašavog li dečka.
Dragi tata, želim ti ispričati što ima novo kod kuće.
Tatá više nije kod nas.
Više nije mogla koristiti ni zviždaljku.
Mama je odlučila smjestiti je u dom. Kaže da će tamo bolje skrbiti za nju.
Marta je uvjerena da će brzo umrijeti.
Jako je stara.
S druge strane, Josefa ne mrda odavde.
Slušam te i molim s njom da me ne bi gnjavila,
ali zbog tih njezinih priča znam imati noćne more.
Bože moj, ne daj da umre. Preklinjem te, uskrisi je.
Mama radi više no ikad.
Često pišem zadaću u njezinu uredu dok završava posao.
Katkad, da joj pomognem da bude brža, diktiram joj zapisnike sa sastanaka.
Zamisli, čak učim tahigrafiju.
Prošli tjedan poslala me na imanje pa sam pomagao Luisu
da pobere voće koje nisu pojele ptice.
Bilo mi je fenomenalno.
Mislim da Mariluz ima dečka.
Svaku je večer na motoru doveze neki prijatelj.
Dolazi raščupana i s blesavim osmijehom.
Clara je sa svojim prekinula.
Nekidan sam je vidio kako plače, a ostale su je tješile.
Čim su me spazile, izbacile su me iz sobe. Po običaju.
Mama im cijelo vrijeme govori da se ostave dečki i da se posvete školi.
Kaže da je žena bez škole osuđena ovisiti o muškarcu.
Što želite vi od života?
Da muškarci odlučuju umjesto vas?
To želite?
Ali pokraj Martinih pjesama, kako neće stalno misliti na ljubav?
Da pridobije mamu, Vicky joj svaku nedjelju nosi doručak u sobu.
Govori joj da ga je sama priredila, čak i cijedila sok. Iako sve radi Teresa.
Mama vjeruje toj lažljivici i mislim da joj je ona sad miljenica.
Meni je odlučila promijeniti školu. Bili smo kod ravnatelja, oca Hoyosa.
Pravila su ovdje jako stroga.
Objasnio nam je da se kandidati za upis dijele u tri grupe.
Na primjer, grupa s nebesa.
Ovdje su molbe onih koji se upisuju izravno.
Druga je grupa iz čistilišta, tamo je stavio našu molbu.
Ovdje ćemo staviti molbu vašeg sina.
Moramo sve detaljno proučiti.
Želimo biti sigurni da kod kuće nije bio pod lošim utjecajem.
Vidio sam da se mama naljutila kao kad joj netko proturječi.
Ovo je pakao. Tu su molbe onih koji se nikad neće uspjeti upisati.
Slobodno mog sina stavite tamo, oče.
Upisat ću ga u drugu školu.
Hvala lijepa, doviđenja.
Mama se na kraju odlučila za crkvenu školu u kojoj radi naš rođak Javier.
Upoznao me s drugom djecom i rekao mi da ćemo uskoro biti kolege.
Sigurno će ti se sviđati ovdje.
Tata kaže da svijet nije tako nastao.
Kaže da je to bio svemirski prasak, jedinstven i neponovljiv trenutak
i da zato nitko ne može znati našu sudbinu.
Takve ideje bolje zadrži kod kuće.
Možeš biti bez brige, radna ti je soba uredna.
Olovke su našiljene i čekaju te da se vratiš.
Kako sam ti obećao,
svaki dan pročitam jednu stranicu iz povijesti umjetnosti.
Voli te i pozdravlja, Héctor Abad III.
Sigurno se pitaš zašto treći.
Jednostavno je. Zato što ti vrijediš za dvojicu.
Tu si!
Mama te traži, dođi jesti! -Idem! Zar ne vidiš da radim?
Baš radiš. Požuri se, svi smo već za stolom.
Brzo!
Na Baliju vole rukotvorine, figurice, ogrlice, skulpture.
Rade krasne stvari od drveta, bjelokosti i kokosove ljuske.
Izrađujući lijepe stvari zaborave siromaštvo,
neimaštinu koja ih mori. Djeluju sretno.
Nisu ih odgajali u krivnji i grijehu kao nas.
Dobro, ljubavi moje, moram završiti za danas.
Svima vam šaljem veliku pusu.
Jako mi nedostajete. -I ti nama!
I jedva čekam da se vratim.
Héctore, ne zaboravi, iako Josefa ustraje
u čitanju dramatičnih priča o Genovevi Brabantskoj,
ti prije spavanja pročitaj neku pjesmu od Machada ili Nerude.
Budem li jednom opet živio, ništa se promijeniti neće,
jer ponoviti se može moje promašeno rođenje,
istu pjesmu pjevala bi druga glava.
I zato, ako se to dogodi,
ako me neka hinduska sudbina natjera da se rodim,
ne želim biti slon ni klimava deva.
Ako me neka hinduska sudbina natjera da se rodim,
ne želim biti slon,
ni klimava deva. Nego kozica skromna,
crvena kaplja u moru.
Iste pogreške želim ponavljati u gorkoj vodi.
Neka me poklopi val kao što me poklopilo vrijeme.
Taj je! To je njegov avion! Gledaj!
Da!
Rekao sam vam, taj je!
Kakva sreća!
Kad izlazi? Želim ga vidjeti!
Eno ga! Eno ga!
Eno ga!
Tata! -Tata!
Tata! -Vidite ga!
Tata! -Kako se udebljao!
Jesi li sretan u novoj školi? -Sretan? To je nemoguće.
Ne laži tati, Héctor Joaquín.
Vidi, tata. Eno Rosalíje.
Bok, Rosalía!
Zdravo, doktore, obitelji! Kako ste?
Što se dogodilo s nogom? -Sve je odlično, doktore.
Koristim je doma, ide mi odlično.
Ali na poslu, znate kakvi su ljudi, bolje ne.
Kod kuće mi ide odlično. Puno vam hvala. Bog će vam platiti.
Sretno vam bilo. -Doviđenja.
Velike onamo. -Što to sve nosite?
Gdje je kovčeg? -Ovdje.
Stvarno ima 28 sati do Rafine kuće u Cartageni?
Da, i zato moramo smjesta krenuti. U auto!
Zašto ne idete s nama? -Ja ću sutra s tatom na avion.
To nije pošteno, mama!
Idemo, pokret! -Ja ću drugi prozor. -Čuvaj ruke. -Spora si.
Karte su vam na noćnom stoliću.
Jelo je u hladnjaku, sve je spremno. Ne zaboravite papire. -Da, ljubavi.
Slušajte mamu. -Trut!
Ciao, ljubavi moje. -Slušajte mamu. Sretno! -Ciao, trute!
Idemo! -Trute!
Volim te, iako si trut! -Bok, trute!
Trut! -Ciao!
Quiquín, volim te, iako si trut!
Bok!
Kakav mir, zar ne, tata? -Da.
Jako je ukusno. -Da.
Ti nećeš više? -Ne. Ja...
Radije ću biti malo gladan nego jako sit.
Važno je imati mjeru.
U tome je tajna cjepiva.
Unesemo malu dozu štetnog da se tijelo nauči boriti.
Da? -Da.
Donio sam nekoliko doza novog cjepiva
koje bi moglo izbrisati dječju paralizu s lica zemlje
i koje još nije u upotrebi.
Ali...
Ako dokažemo da djeluje, nitko se neće protiviti.
I moći ćemo ustanoviti nacionalni preventivni program.
Trebat ćeš mi kao hrabri suradnik da spasim živote tisuća djece.
Suradnik?
Sjećaš se bolesne djece iz bolnice?
Da.
Od ovog trenutka,
ti si ključ budućnosti ove zemlje.
Nisam znao da si zauzet.
Samo sam htio provjeriti da nemaš temperaturu. -Dobro sam.
Dobro.
Stvarno? Spavat ćeš? Letjet ćemo jedva sat vremena.
Gospodine...
Hvala, hvala. -Uživajte.
Hvala.
Jesam li ti rekao kako me, na zadnjoj godini medicine,
rođak Luis pozvao k sebi u kuću? -Fabijev tata?
Fabito je tada bio star otprilike kao ti.
Nakon puno okolišanja i tajnovitosti,
Luis mi je rekao da je jako zabrinut za sina.
Jako. Zamisli...
Mali nije ništa radio, samo je drkao.
Čitave dane. Ujutro, popodne i uvečer. Bez prestanka.
Luis, jako zabrinut, zamolio me za pomoć.
Znaš što sam učinio?
Razgovarao sam s Fabitom. Rekao sam mu: "Sinko, dođi.
Slobodno nastavi s tim što radiš, to nikomu ne šteti.
To je normalno za dečka tvoje dobi. Ali dat ću ti savjet: budi diskretan.
I ono najvažnije, nemoj da te tata vidi."
Luis me nakon nekog vremena nazvao i bio je jako zahvalan.
Uspio sam nagovoriti njegova sina da se ostavi tog poroka.
Fabito! Joj, čovječe.
Fabito.
Hajde, skoči.
Ne više. Ne, Solvia. Dosta.
Ne budi kukavica! -Ne, ne! Joj, ne!
Zaštitite se od sunca, jako prži!
Da, tata!
Jeste li se namazale? -Jesmo, sve. -A ti?
Što je ovo? Jesi li bila kod liječnika?
Ti si liječnik.
Kad mu odgovara.
Susjeda je imala gripu, nije mogao navratiti da je pogleda.
Trebala bi napraviti pretrage.
Josefa mi je uvijek govorila da su kao zrnca krunice.
Dar od Boga! -Joj, Josefa.
Što Josefa zna?
Kukavica! Gledaj kako ja visoko skačem.
A ne znam ni plivati. -Da vidim. -Ti znaš, a nećeš. -Hajde!
Solvia! Drži se! -Upomoć!
Solvia! -Upomoć!
Solvia!
Sol! -Što je?
Pala je, ne zna plivati. -Molim? -Trčite.
Tata!
Solvia!
Mama! -Uhvati je.
Dođi. Hvala vam. Pazi.
Dobro je, ljubavi. Dobro je.
Zašto ti nisi ništa poduzeo?
Dobro je, dobro je.
Ne zavaravajte se.
Nismo ovdje da promijenimo svijet,
nego da obrazujemo one koji će ga pomoći mijenjati.
Idete na ruku oligarsima!
I vi ste jedan od njih? -Bez borbe nema promjene.
Ja sam liječnik.
Posao mi je da spašavam živote, ne da ih ugrožavam.
Tata, danas je disekcija. Mogu ići vidjeti mrtvaca?
Šuti, molim te. Samo si mi još ti danas trebao.
Idemo.
Bok, Gilma.
Do sutra. -Do sutra, doktore.
Hoćemo u kino? -Može.
Vidi, sine! Još jedna serenada večeras?
Jako su elegantni.
Okreći, okreći.
Dobra večer, doktore. Nadam se da ne smetam.
Dobra večer. Ne, ne.
Alfonso.
Alfonso, drago mi je. -Da.
Jedno pitanje. Zbog koje si od mojih kćeri ovdje?
Zbog Clare, gospodine. -Clara. To sam i mislio.
Laku noć. -Laku noć.
Nema li Clara drugog udvarača?
To je bilo prošli tjedan. -Joj, Clarita.
Ali znaš što? Ovaj mi se više sviđa. Manje je...
Drugi je bio previše ambiciozan. -Ali kakvu je pilu vozio!
Previše ambiciozni muškarci nisu neki muževi.
Otvori oči, draga, gledaj, dani se noć,
ptičice već poju, luna išla je proć'.
Héctore, Héctore!
Brzo se odjeni. Želim da pođeš sa mnom.
Pustite me da spavam.
Feliciano.
Doktore Abad.
Kako ste? -Dobro.
Ovo je moj sin Héctor. -Bok. -Bok. Sigurni ste? -Da.
Bez brige, on je već pravi muškarac.
Bila je u studentskom pokretu.
Poznaješ je? -Samo iz viđenja.
Ubodi su nožem ovdje i ovdje.
I ovdje dva udarca.
Iskreno, ne vidim znakove borbe.
Htjeli su da izgleda kao pljačka.
Feliciano, možeš li mi poslati kopiju izvještaja?
Vidjet ću.
Obećavam, bit ću diskretan.
U redu, doktore.
Smiri se, ljubavi.
To je samo noćna mora. Sanjao si, Héctore.
Što se dogodilo, ljubavi?
Što se dogodilo? Tu sam.
Smiri se. Znala sam.
Žao mi je. Opraštaš mi? -Da, da.
Dobro je.
Dobar dan, javljamo se iz bolnice San Vicente de Paul.
U tijeku je cijepljenje koje provodi dr. Gómez sa Sveučilišta Antioquia.
Protiv nepovjerenja borim se vlastitim primjerom.
Zato sam prvo cjepio svoju djecu.
Prevencija je najbolji lijek.
Hvala vam, doktore Héctore Abad. -Hvala vama.
Bile su to riječi doktora Gómeza iz bolnice San Vicente de Paul.
Junaci se ne prave važni. -S vama je bila Marina Fernández.
Idi, ljubavi. Héctore, nije trenutak.
Postavili su bombu? -Tako se čini.
Koga su ubili?
Ne znam.
Jesi li znao da je Clara poljubila Pabla,
ali kako ju je on uhvatio za sisu, ostavila ga je?
Što je, tata? Kamo idemo?
Ne znam znate li već, ali...
Vaša me mama zamolila...
Vaša sestra Marta ima melanom na koži.
To je ozbiljna bolest.
Bit će podvrgnuta strogom liječenju.
Hoće li umrijeti? -Ma neće.
Što ti pada na pamet?
Poslat ćemo je najboljim specijalistima,
pa makar morali ići u SAD.
Ono što vas želim zamoliti...
Budite jaki.
Nemojte to nikomu govoriti i budite jako dobri prema njoj.
Hoćemo.
Bit ćete joj jako potrebni.
Dobro je, ljubavi, bit će sve dobro.
Sve će biti dobro.
Daj da vidim. -Čekaj.
Pljuni ovdje. Ali ne na mene.
Svinjo odvratna.
Rekao si mi da pljunem. -Odvratno.
Pogledaj. Vidiš ovo što se miče?
Da. -To su bacili.
Što? -Bacili.
Iz mojih usta? Odvratno.
Super se vidi. -Da.
Nikad nisam vidio svoju slinu tako izbliza, kao crvi su.
Odvratno.
Hej. -Što je?
Idemo. Buco, idemo.
Pazi, ljubavi. Pazi. Oprostite, gospođo.
Oprostite.
Ovuda.
Gdje je? -Ovdje.
Tata, ovamo. -Ovdje! Da!
Ma tko je to?
Zdravo!
Ljubavi, vidi, prvo unuče. Izvoli.
Ne, čekaj, moram oprati ruke. Bok, lijepo moje.
Bok, mama. Prekrasan je. Tako je malen.
Hoću ja! Hoću ja!
Hajde, ali polako i jako oprezno. Pazi glavicu.
Pogledaj mu ručice. -Što je bilo?
Što je bilo? -Gdje ti je teta?
A vidi, ovaj bedak, to je tvoj ujak Héctor.
Pa ja sam ujak!
Sliči tebi kad si bio beba.
Ne! -Da.
Sjećaš se, ljubavi? Ja sam govorila da je isti papa Ivan XXIII.,
ali ti si tvrdio da nije, da je isti onaj Rus.
Ne onaj Rus, nego Nikita Hruščov, bio si isti on.
Kako je lijep! -Sladak si.
A baka? Jesi li sretna? -Presretna.
Napokon sam ga dočekala, dugo vam je trebalo.
Čitav ste život skupa. -Ne plači, lijepi.
Što je, maleni? -Zdravo!
Ljubavi moje, pogledajte ovog ljepotana. -Vidi ga.
Isti Quiquín! -Mama!
Kako si? -Dobro. Ti?
Čestitam! Čestitam, mama. -Bok.
Dobro je.
Zdravo, ljubavi. -Što mi to radite?
Kad ga ti držiš, smiri se. -Polako, Marta.
Što je bilo? -Ljubavi.
Bome ima dobra pluća.
Primi ga da se smiri.
Bojim se da mi ne ispadne. -Čvrsto ga drži.
Zdravo, ljubavi.
Opet ćeš pjevati, ljubavi. Opet ćeš svirati gitaru.
Sve ćeš nas uveseljavati tim prekrasnim glasom.
Dat ću joj još morfija.
Zar ne? -Donesi mi štrcaljku.
Ne, ja znam, znam.
Izvoli, tata. -Je li sterilizirana?
Mislim da je. -Misliš?
Misliš da je to dobro za tvoju sestru?
Sav pribor treba sterilizirati.
Tata, što se događa?
Koliko to puta moram reći?
Od infekcije nema goreg, to je najopasnije.
To više nije važno, Héctore. -Itekako je važno.
Radost! Radujmo se!
Bog nas katkad rani i oduzme nam ono što najviše volimo
samo kako bi nas podsjetio koliko mu dugujemo.
Ne mogu više.
Radošću Bogu odajemo priznanje,
ovom daru života koji nam daje dok nas ne pozove k sebi.
Pazi, kretenu!
Jebemu!
Upomoć! Što je vama?!
Nisam je vidio. Gospođo. -Upomoć!
Buco! Dođi mi pomoći! Stanite!
Pomozite mi, molim vas.
Unesimo je. Oprezno.
Idemo ravno, u blizini je bolnica.
Samo polako, brate.
Buco, dođi za nama!
Nisam reagirao. Gledaj.
Doktore, kako je?
U teškom je stanju. Moramo je stabilizirati
da je možemo prebaciti u Medellin na intenzivnu.
Njegov je tata liječnik. Profesor Abad Gómez.
Joj, mali. Žena je u jako teškom stanju.
Moram napisati izvještaj.
Možda dođe policija i odvede vas u zatvor Bellavista.
Bellavista?
Možda govorimo o ubojstvu iz nehaja.
Nema drugog načina?
Želim vam pomoći.
Mogli bismo reći da je u stanju šoka.
Reći ću da ga odvedu u umobolnicu.
Zašto ne nazovete oca?
Savjetujte se s njim dok ne dođe policija.
Ne želim miješati tatu u to.
Što vam je s rukom?
Ozlijedio se u nesreći.
Pomoći ću vam s tim.
Vaš mi otac nije predavao, ali bio sam s njim na nekim sastancima.
Jedanput se u zatvoru posvađao s upraviteljem
jer je zatvorenike oboljele od tuberkuloze
htio smjestiti sa zdravima, a ambulanta je bila u neredu.
Doktore, hoće li se gospođa spasiti?
Ima prijelome goljenične i lisne kosti, ruke i rebara.
Ima i frakturu zdjelice. Sve ovisi o njezinoj snazi.
Hajde, kurvin sine! Hajde!
Gol! Gol! Dodaj, gol!
Kolumbija, Kolumbija, gol!
Imaš cigaretu? -Ne.
Doktore, cigaru! -Nemam, nisam doktor.
Doktore, imate. -Nemam! I nisam doktor! Nemam ništa!
Učinite mi uslugu. Moram nazvati doma.
Vicky, slušaj me. Kaži tati da ću stvarno poludjeti ako me ne izvuče.
Joj, Quiquín.
Jelo ti je u hladnjaku. Hoćeš?
Ne.
Gdje ti je tata? -Zatvorio se u radnu sobu.
Razgovaraj s njim. Proći će ga.
Da?
Što osjećate ovdje? -Dobro je.
Dobar dan. Kako ste mi?
Lijepo vas je vidjeti, doktore.
Polako. -Pazite, gđo Betsabé.
Polako. Čvrsto se primite.
Moj se sin jako sramio doći.
Prošlo je, hvala Bogu.
Tragedija se pretvorila u blagoslov našeg Gospodina.
Bio je neodgovoran.
Ali zna da se to neće ponoviti. Zar ne? -Da, jako mi je žao.
Govori glasnije.
Héctore, gospođa Betsabé slabo čuje.
Rekao sam da mi je jako žao. -Bez brige. Hvala na svemu.
Dođite, za danas smo gotovi s vježbama.
Bravo. -Imam na čemu biti zahvalna.
Našli ste posao mom sinu. To nam je promijenilo život.
Bog vas blagoslovio. -Sve je u redu. Dobro je.
Tako je. Čast mi je što sam vas upoznala.
Čast je moja.
Kako je ovdje? -Iskreno, gužva je.
Bila bih vam zahvalna da je otpratite. -Ja idem na fakultet, ali moj sin može.
Zar ne? -Naravno.
Čestitam na napretku. -Hvala na svemu. Hvala.
Bog vas blagoslovio. -Bilo mi je drago.
Čuvajte glavu. Tako.
Čuvajte se. -Hoću. Puno hvala.
Ma na čemu. -Budite mi dobro. Doviđenja. -Doviđenja.
Još si ovdje?
Da, jako im je dugo trebalo da dođu po gospođu.
Sirotica često satima čeka na ulazu.
Dobro. Hvala na svemu.
Ideš prema centru? -Ne.
Ni ja. Ne znam zašto sam to rekla.
Jesi li možda za piće? -Da, naravno.
Hoćemo li pješke?
Sjećaš se one bombe na postaji?
Bila sam dijete.
Imala sam više sreće od mame i malog brata.
Dva mjeseca nema vijesti i nitko nam ništa ne govori.
Govorila sam mu: "Sine, ne miješaj se u politiku."
Dobro je.
Doktore, jako vas je volio.
Jako je drag.
Uvijek nam je govorio kako ste ih pozdravljali na fakultetu.
"Što ste danas smislili?"
Gospođo, moramo znati
je li vaš sin primao konkretne prijetnje?
Je li ga netko upozorio? Možda netko blizak?
Nije. Iskreno, ne znam.
Govorio mi je samo da je dobro,
da ima puno posla, da puno radi za predavanja.
Drugo mi nije govorio. -Dobro.
Vino vam je odlično.
Koliki si! Dugo te nisam vidio.
Ostavit ću vam svoj broj.
Što se njemu dogodilo?
Ne zna se. Bio je učitelj i sindikalist.
U ovoj zemlji život ne vrijedi pišljiva boba.
Ti voziš.
Doviđenja.
A ti? Bit ćeš liječnik kao tata?
Ne. On će biti veliki pisac.
To on kaže.
Znaš li da je tvoj tata bio najgori liječnik u Medellínu?
Prvog kojem je operirao žuč pokopali su za četiri dana.
Operacijska sala nije bila za njega, ali ulica jest.
Svatko mora naći svoje mjesto. On će naći svoje.
Neka djeca nemaju roditelje.
Ti si ih imao i previše.
Pusti ga na miru.
Bok, Alberto.
Pogodak, Perú!
Čuo sam da je jutros auto bomba usmrtila dvoje ljudi.
Nisam znao.
Zato mi je draže ne paliti vijesti.
Ako se zaista misliš posvetiti pisanju,
moraš katkad proviriti i u stvarni svijet.
A ne čitav dan čitati.
Molim te, ne počinji, imamo još dva sata vožnje.
Da svi tako razmišljaju...
Nije me briga. -Dobro.
Neka si kurvini sinovi uzmu cijelu zemlju i zabiju si je kamo žele.
Prihvatit ću mjesto predsjednika odbora sveučilišnih profesora.
Neprihvatljivo je to što se događa, recimo ovom dečku.
Dobro. Ti ćeš to riješiti?
Istočnjačka poslovica koju sam jednom davno čuo kaže:
Umjesto što proklinješ tamu, upali makar i najmanju svijeću.
Ovdje svijetli samo tvoja taština.
Stvarno to misliš? -Da.
Otkad je Marta umrla, tuđi problemi zanimaju te više od tvoje obitelji.
Tuđi problemi?
Čueš li ti sebe, Héctore?
Nema tuđih problema.
Zamalo, lopta je okrznula vratnice. -Prokleti nogomet!
Samo to shvaćaju ozbiljno!
Gine se na ulici, a ljudi pile s tim nogometom.
Hoćeš da razgovaramo o nogometu? -Pusti me. -Za koga navijaš? -Pusti me!
Nisi propustio ništa zanimljivo.
Bojim se da jesam.
Kakav je to naglasak? -Kolumbijski.
Medellín? -Da.
I ja sam Kolumbijka, ali mama mi je Talijanka.
Voliš pucnjavu i samoubojstva. -Samoubojstva! Ne pretjeruj!
Zdravo, nisam doma. Ostavi poruku.
Prijatelju, jesi li ondje? Daj, javi se!
Moram ti ispričati o jednoj ženskoj. Bilo je genijalno. Nazovi me.
Nazovi me kad stigneš.
Bok, Héctore. Možda me se ne sjećaš. Ja sam Silvia Blair.
Ovo je tužan dan za sveučilište.
Žele ušutkati jedinstvenog profesora...
Ali mi želimo da se tvoj glas čuje, ovdje.
Héctore, molimo te za nekoliko riječi.
Hvala.
Hvala, Silvia.
Ne, draga Silvia, bio bi ovo tužan dan
da s predavanjima završava moja zadaća, ali nije tako.
Nije tako.
Moram priznati, nakon tolikih godina na fakultetu,
obavijest o prisilnom umirovljenju
iznimno me pogodila i rastužila.
Nisam vas puno naučio,
ali uvijek sam vas nastojao naučiti da razmišljate slobodno.
Strahovito puno griješimo
mi koji nastojimo podučiti druge,
a da prethodno nismo dostigli zrelost i razboritost
koju donose iskustva proživljenog života.
Samo znanje nije mudrost, a ni sama mudrost nije dovoljna.
Potrebni su znanje, mudrost i dobrota da bi se podučavalo druge.
Sad kad sam došao u taj životni stadij pa tako možda i moje ideje
napokon imaju jasnoću kakvu u mladosti nisam mogao doseći, bacaju me na ulicu.
Znam da se mnogi od vas pitaju što će sad raditi doktor Abad Gómez,
kad više ne mora držati predavanja koja su ga toliko veselila?
Odgovorit ću vam na to pitanje.
Posvetit ću se uzgoju ruža u svom vrtu.
Dosta, tata, nemoj više rezati. Mislim da je ovo dosta. -Misliš? -Da.
Ti kao da ne poznaješ svoju mamu.
Jako je sretna svaki put kad nam dođeš.
Ako želiš da mama bude sretna, provodi više vremena s njom.
I ne miješaj se u sve. Svašta sam već čuo.
To što su me umirovili ne znači da su mi vezali ruke i noge.
Prestar si za buntovništvo. -Od buntovništva ne odustajem.
Nikad ni pred kim nisam klečao.
Ne?
Klečim samo pred svojim ružama.
Pojest ću je, ma ja ću je pojesti.
Bok, ljubavi. -Mama, vidi kako su lijepe.
Prekrasne!
A djed? Gdje je djed? -Dođi meni.
Joj, ne.
Bok, ljubavi. Srećo moja.
Bok, bok.
Dat ću vam životni savjet sad kad se bližimo osamdesetoj. -Ja ne!
Ako želite da vam dijete bude dobro, usrećujte ga.
Ako želite da bude još bolje, usrećujte ga još više.
On i dalje misli da se sve u životu rješava srećom.
Zamisli što mi je Quiquín rekao kad je bio mali.
Rekao mi je: "Mama, kaži tati da me ne obožava toliko."
Zašto uopće dolazimo? Ni za što.
Žao mi je što se konferencija
koju je trebao voditi moj prijatelj doktor Abad Gómez
ipak neće održati.
Djeco, molim vas.
Predavanja se ne mogu održavati pod nadzorom vojske
i pod prijetnjama gerilaca.
Ne, molim vas.
Znate i sami da ovo nije prostor kontrole.
Ovo je prostor slobode.
Što se događa? Slušajte nas! Morate nas slušati!
Znamo da bataljon Bomboná
stoji iza posljednjih zločina protiv sveučilišnih čelnika.
Moraju platiti!
Stojimo pred nemilosrdnim psihopatima na službenoj plaći
koju financiraju svi Kolumbijci.
Tako je na jutrošnjim prosvjedima govorio doktor Héctor Abad Gómez.
Mariluz, Héctore, dođite, intervjuiraju vašeg tatu na televiziji.
Ispituju intelektualce. Nemirni studenti nestaju.
Ubijaju političke vođe.
Ubijaju svećenike predane svom narodu i svojoj župi.
Tata će ti na sebe navući moćne neprijatelje.
Ne želi valjda da ga ubiju?
Sve pod krinkom borbe protiv terorizma.
Katkad se i ja to pitam.
Poznaješ Ivána? -Ne.
U tom slučaju, drago mi je.
Što bi, prema vama, moj tata trebao učiniti?
Praviti se glup kao svi?
Nije u tome stvar. Ovu zemlju neće spasiti dobronamjerne govorancije.
... sa Sveučilišta u Antioquiji potresli su akademsku zajednicu
koja je odlučila ustati protiv nasilja!
Idemo u rektorov ured!
Pravda! Pravda!
Idemo, idemo! Tata! Tata!
Manuel je s nama!
Nemojte se zavaravati, nasilje se rađa iz kukavičluka,
Jer govorim takve stvari i branim svoje ideje,
konzervativci me nazivaju marksistom.
Mene, koji nikad nisam čitao Marxa.
Marksisti me pak nazivaju konzervativcem.
Mene, koji sam oduvijek tragao za slobodom.
A znate li tko sam ja? Ja sam obični liječnik.
I zato sam na strani života,
a nikad i ni pod koju cijenu na strani ubojica.
Tata, ne bismo se brinuli da ne znamo koliko je to što radiš sad opasno.
Ako me ubiju zbog toga što radim, bit će to prekrasna smrt.
Ne govori gluposti. -Molim? -Mučeništvo prepusti religiji.
Ne mogu vjerovati. Muka mi je od ovog razgovora.
Možemo li o nečem ugodnijem?
Tata, tebe ne žele ovdje u Medellínu.
Ljubavi, mnogi me žele, ali nema ih u krugovima u kojima se ti krećeš.
Jednom ću te povesti da ih upoznaš.
Kako si, mama?
Gdje je Teresa? -Ne dolazi svaki dan.
Treba paziti na troškove.
Tvoj tata toga nije svjestan, ali ja jesam.
On je bogat, a ti nisi.
Šašavče.
Brine me ono što je rekla Mariluz.
Znaš kakvi su ljudi ovdje. -Ne.
Tvom tati nitko neće nauditi.
Bok, tata, idem. -Bok.
Mama je zaspala. -Dobro.
Vodio si me u kino na taj film.
Ništa nisam razumio, zaspao sam.
Radi se o ljepoti.
To je ono za čim svi tragamo.
Želim objaviti da sam odlučio ući u izbore za gradonačelnika Medellína.
Ako me članovi liberalne stranke odaberu, kandidirat ću se na izborima.
Doktore Abad, kamo biste ideološki smjestili svoju kandidaturu?
Lijevo ili desno?
Ako kao liječnik nešto znam, to je da mi je srce na lijevoj strani.
Tu su mi osjećaji.
Ali u centru mi je mozak, dakle razum.
Jako dobro znam i da mi se s desne strane nalazi žučna vrećica.
Dakle, žuč, mržnja i ljutnja.
Zašto ste se odlučili na taj korak baš sad?
Ulazite u političku kandidaturu kojoj se protive čak i čelnici vaše stranke.
Jutros je na ovom mjestu ubijen
predsjednik sindikata profesora i učitelja,
Luis Felipe Vélez, netom prije nego što je ušao u svoj ured.
Taj je zločin djelo onih koji nas žele ušutkati,
koji izravno napadaju sveučilište i znanje.
Paramilitarne skupine čine što ih je volja,
poput udarne sile koja nas želi slomiti.
Netko im crta mete, u to nemojte sumnjati.
Ali naša je obveza da dignemo glas, da kažemo da ćemo se oduprijeti
i da ćemo biti prisutni u javnom životu Kolumbije.
Ako više nemate pitanja, zahvaljujem vam što ste došli. Ugodan dan.
Zadnje pitanje, molim vas. Što misli stranka o vašoj kandidaturi?
Pa...
Više ne pozdravljaš prijatelje?
Gabriel! Buco! Kako si, čovječe? Nisam te vidio. Bio si ovdje?
Ćorav si.
Vidim da si našao posao.
Novinar. Radimo što možemo.
To je odlično. -A tvoji romani?
I ja radim što mogu.
Čuj, ima li tvoj tata pet minuta za mene?
Ne znam, mislim da ima.
Sve ovo je izvan moje kontrole.
Pričekaj da provjerim. -Shvaćam.
Rekao sam da idemo do kraja s kandidaturom.
Tata. -Dobro, gospodo.
Doktore. -Hvala.
Sretno vam bilo. Doviđenja. -Hvala na svemu.
Sjećaš se Gabriela? Mog prijatelja iz ulice?
Gabriel! -Doktore.
Kako si, sinko?
Postavio bih vam nekoliko pitanja.
Naravno, dakako.
Dopuštate li...
Snimaj, slobodno.
Jeste li imali priliku vidjeti ovo? -Što je to?
Što je to?
Popis ljudi osuđenih na smrt.
Kruži Medellínom. Tvoj je tata među njima.
Dugačak popis. Ubojice su dosta ambiciozni.
Novinari, političari, odvjetnici, pisci.
Čak je i pjevač Carlos Vives ovdje.
Mogu li to kopirati? -Zadržite ga, doktore.
Bit ću iskren.
Čast mi je što sam na tom popisu.
Dobro.
Ne bojite se eskadrona smrti?
Naravno da se bojim. Tko bi htio da ga ubiju?
Želim umrijeti u dubokoj starosti, okružen djecom i unucima.
Nasilnu smrt ne želim nikomu.
Doktore Abad. -Gospođo.
Oprostite što vas prekidam.
Zašto ne dođete u sindikat učitelja
i odate počast jutros ubijenom sindikalistu?
Dobra ideja, hoću.
Pozvat ću i Betancourta i Aguirrea.
Ali prvo se moram javiti u radioemisiju.
Dobro, idemo. -Gospodine novinaru, čuvajte se.
Gabriel, dođi k nama da razgovaramo u miru. -Može.
Tko je ona? -Nemam pojma, ne poznajem je.
Zaboravio sam te pitati, kako je bilo na razgovoru na faksu?
Jesu li ti našli neko mjesto? -Ne.
Eto vidiš, tolikima si pomogao, a sad nitko ne bi prstom maknuo.
Ne brini se. Uskoro će oni tebe zvati.
Vjeruj mi.
Možda trebaju nekoga u tvrtki.
Upoznat ću te s direktorima.
Dobro.
Čula sam za popis osuđenih.
Niste mi to planirali reći? Čula sam na radiju.
Morate tražiti sastanak s gradonačelnikom.
To su ozbiljne prijetnje.
Sutra ujutro imamo sastanak s njim, Cecilia.
Sastavit ćemo priopćenje...
Priopćenje? Misliš da se tako sve rješava? Ne, ne...
Smiri se.
Došli su po mene. Vidimo se poslije?
Nisi ništa okusio.
Čekaju me da odamo počast Luisu Felipeu.
Dugo ćeš se zadržati? -Ne, Cecilia.
Čim završim, vraćam se po tebe.
Bok, tata. -Bok.
Ne znam zašto se i dalje u sve to miješa.
I još u tim godinama. Umjesto da uživate i zajedno putujete.
Zajedno, Héctor Joaquín?
Otkad je umrla tvoja sestra, tvoj tata i ja malošto radimo zajedno.
Tko je ona? Poznaješ je?
Što ako te tata vara s tom ženom?
Glupane!
Ja moram na sastanak, vi samo nastavite ovuda.
Može, hvala vam.
Kako ti je žena? -Jako je zabrinuta.
Ovo su nemirna vremena. -Da.
Baš i nema puno ljudi. -Vidim.
Možda su unutra.
Doktore, kako ste? -Kako ste?
Došli ste na bdijenje? -Naravno. -Naravno.
Odvezli su ga u krematorij prije dva sata.
Zašto nam je onda gospođa rekla... -Kod koloseuma će biti prosvjed.
Ulovi ga! I onog drugog!
Ne znam sjećate li se mog sina, Héctora Joaquína.
Naravno, gđo Cecilia, već je sigurno odrastao. -Joj, da.
Sjećam se kad si ih dovodila kao male. -Evo ga. Uđi.
Kako si, mladiću? -Dobar dan.
Kako ide? -Dobro. Drago mi je. -Odlično. -Dobar dan.
Drago mi je. -Dopustite. -Zar nisi ti bio u SAD-u?
Nisam, studirao sam u Italiji.
Studirao je književnost.
Međutim, rekla sam mu da možda vi ovdje trebate nekoga.
Ovdje se mogu čitati samo zapisnici sa sastanaka i jako su dosadni.
Stiže i moj partner.
Kako ste, gospodine? -Vraški sam se prepao.
Što se dogodilo? -Ubili su nekog gospodina.
Iz auta sam ih vidio kako bježe na motoru.
Medellín je postao nepodnošljiv. Koga su sad ubili? Ovdje blizu?
Da, dvije ulice niže.
Prestrašno.
Sinko, koliko ti je godina?
Héctore, ubili su ti oca!
Mama, što radimo? -Moramo onamo.
To su njegove cipele. Cipele!
Gospođo, ne približavajte se. Neka ne prilazi.
Kurvini sinovi, ubili su ga! Kurvini sinovi, ubili su ga!
Ne, ne, molim te, ne!
Ljubavi!
Kurvini sinovi!
Ne, Alberto, skloni se! Skloni se, Alberto!
Moraš ići, ne želimo još mrtvih!
Odlazi odavde!
Pustite ih na miru, molim vas!
Bio je ovdje.
Ne vodite ga, ne.
Sestre mi još nisu stigle, ne vodite ga. -Héctore, bolje je da ga maknu.
I one moraju vidjeti što su učinili.
Ako treba, sjest ćemo na tijelo da ga ne odnesu. Zašto?
Što se dogodilo?
Tata!
Bože, zašto se ne javljaju na telefon? Gdje su?
Halo?
Što se dogodilo?
Tata?
Ne!
Ne! Znala sam! Ne!
Mama, što se događa? -Ne! Ne, ne.
Mama, što se događa? -Mama, što ti je? -Mama?
Što se događa?
Pozor.
Ovo je strašan i bolan dan za Medellín.
Danas je u središtu grada plaćenik ugasio živote...
Zašto plačete?
Vaš tata, draga.
Moj tata? -Vaš tata, draga.
Ne, ne čini to!
Kako mogu ubiti nekoga tako dobrog?
Doktore... -Žao mi je.
Zašto?
Drži se.
Ovo je njegova odjeća.
Doktor Abad udaljio se od religije,
bio je kritičan prema crkvi, ali ne prema kršćanskom idealu.
Vidiš? Tata je imao pravo. Mnogi su ga u Medellínu voljeli.
Danas se opraštamo od čovjeka
koji je volio svoju obitelj,
koji je volio svoj grad,
koji je volio ljude
te koji je posvetio vrijeme, trud
i svoje intelektualne kapacitete...
Zaborav već smo koji ćemo biti, prvotni prah što za nas ne mari,
koji bio je crveni Adam i koji sad svi su ljudi,
i koji nećemo vidjeti.
Već smo na grobu dva datuma početka i kraja.
Sanduk, sramna trulež i mrtvačka ponjava.
Pobjede smrti i tužaljke.
Bezumnik nisam što se lati čarobna zvuka imena svoga.
S nadom mislim na čovjeka toga što za moj život na zemlji neće znati.
Pod ravnodušnim nebeskim tkanjem meditacija je ova olakšanje.
BIT ĆEMO ZABORAVLJENI
Ovaj je film posvećen Ceciliji Faciolince de Abad
i njezinoj djeci: Mariluz, Clari, Vicky, Marti, Héctoru i Sol.