Hør på meg. Jeg har noe på hjertet.
Det er ikke så lenge siden jeg var som deg.
Jeg trodde også at jeg kunne rømme fra mareritt.
Hadde det bare funnets et sted de ikke kunne nå meg.
Det er vondt å si dette, men det fins ikke noe sånt sted.
Hvor jeg enn dro,
var de der.
Men vær ikke redd.
Jeg har fått fred.
Alt får sin slutt, sies det.
Og livet går videre.
Til slutt må man pent akseptere marerittene,
og ta innover seg at de er en del av deg.
Som din familie.
Som en gammel venn.
Så...
jeg har avfunnet meg med å ta dem imot
med vidåpne armer, som en gammel venn.
Hvem er det?
Det er en gammel venn.
"Til Marie Aldrich. Kom hit så fort som mulig."
Din mors grav er blitt vandalisert.
Som eneste nålevende slektning er det opp til deg hvilke grep som skal tas.
Dette er selvfølgelig svært presserende, og diskresjon er påkrevd.
"Vennlig hilsen, H. Grierson, kirkevaktmester, Lone Palms kirkegård."
Et stormvarsel er utsendt for denne og neste uke.
Alle kystboere bør sikre all eiendom i tilfelle oversvømmelse.
Se!
Kapittel 1 Lone Palm
- Stengt frem til våren. - Hva?
Broen heises opp ved daggry, øya er stengt til våren. Jeg slipper ikke inn nye.
Kun fastboende.
- Nei... - Får ingen slippe til?
De siste turistene dro tirsdag. Det blir lettere sånn.
- Vi er ikke turister. - Hvordan stenger man en øy?
Bare til våren.
Jeg fikk dette brevet i går.
Dette er en nødssituasjon. Jeg må til kirkegården.
Vær så snill.
Ingen tid å miste.
STENGT
- Går det bra med deg? - Ja. Og med deg?
Ja.
Visste du det?
- At øya stenges ned? - Det visste jeg så klart ikke.
Hva skulle vi gjort om broen var stengt?
Jeg vet ikke, George. Da ville vi trengt en båt.
Vent her. Jeg finner ham.
George?
- Hallo! - George?
Ikke vær redd, kjære deg.
Det er bare meg.
- Har du sett... - Hei. Jeg ser etter kirkevaktmesteren.
Min mors grav er blitt ødelagt. Vet du hvor den ligger?
Hun lignet en engel. En skremt engel, som den gang.
- Hva mener du? - Jeg så deg i begravelsen.
Jeg er fru Emily.
Jeg eier blomsterbutikken på Main Street,
og jeg vedlikeholder graver.
Kjente du henne?
Men vennen, sa hun aldri...
Går det bra?
Har du sett kirkevaktmesteren?
Unnskyld, men jeg må av sted. Det blåser opp til storm.
Jeg så noen blant gravene der borte.
Hallo!
Hører du meg?
Fant du ham?
Kom tilbake!
George!
Hallo!
Hallo?
- George! - Hei! Hvor har du vært?
- Hvor har du vært? - Jeg har lett etter deg.
Hørte du meg ikke?
- Så du dem? - Hvem?
De folkene der?
- Hva? Hvilke folk? - Var du ikke i skogen?
Jeg var der borte.
Er alt vel?
- Fant du ham ikke? - Nei, jeg var på kontoret.
- Vi må over broen før den stenger. - Jeg kan ikke etterlate graven sånn.
- Kanskje kom vi for sent. - Hvorfor sa han "kom straks" da?
Jeg vet ikke, men vi kan spørre i restauranten vi kjørte forbi.
- Ja. - Hva er det?
Jeg vet ikke. Nå stikker vi.
Kapittel 2 Sand Trap
Unnskyld oss.
- Vi leter etter kirkevaktmesteren. - Haskel?
- Unnskyld? - Haskel.
- Han ba oss komme. Det haster. - Begge to?
- Det haster. - Har han et direktenummer?
Stormene gjør kort prosess på telefonlinjene.
Vi må over broen før den stenger.
Vi hadde virkelig satt pris på litt hjelp.
Greit, jeg kan prøve med radioen.
- Denne veien. - Vent her så lenge.
Du ser ut til å trenge en tår.
Nei takk.
Det var synd og skam, det som skjedde. Denne øya er ikke stor.
Alle vet alt.
Vet du hvem som gjorde det?
- Har ingen sagt det? - Henry!
Greit.
Jeg er sistemann ut i år.
- Hva skal det bety? - Blir du stormfast, så stikk innom.
Jeg bor redd nedi veien, nummer 24.
Jeg er oppe sent, senere enn alle andre.
Jeg lar lyset stå på. Nøkkelen ligger under dørmatta. Jeg har en båt.
- Jeg skal være en god venn. - Du skal være vennen min?
- Det kan jeg være. - Hvem gjorde det?
- Litt tunghørt, du? - Kom nå.
Greit. Slipp meg.
- Er alt vel? - Ja visst, herr kjernekar.
Faen så flott.
Vi fikk ikke tak i ham.
Vet noen hvor vi kan finne kirkevaktmesteren?
Har du prøvd kirkegården?
Vi stikker.
Hva sa han?
- Kjente du ham fra før? - Nei.
Hvorfor oppførte han seg som om han kjente deg?
Den kirkevaktmesteren bør være dau.
Noe er feil her. Skikkelig feil.
- Hva vil du gjøre med det? - Hun ville ikke tilbake hit.
- Hva? - Hun ville ikke begraves her.
Hun prøvde å si det. Hun hadde rett. Det er noe i veien med dette stedet.
Hun ville ikke tilbake.
Du!
Prat med meg!
- Det er galskap. - Ut med språket! Hva faen foregår?
Jeg tror noen tuklet med testamentet.
De siste dagene var hun helt borte. Hun var som en fremmed.
Men en dag var hun brått tilbake.
Helt uten videre, som om hun aldri hadde vært borte.
Så tindrende klar hadde jeg ikke sett henne på lenge.
Vi pratet om alt, som gamle venner.
Hørt på maken?
Men så...
ble alt forandret.
Hun tagg meg om å ikke la henne begraves her.
Vet du hva hun sa da jeg spurte hvorfor?
Hun sa at øyboerne har inngått en pakt med en demon.
De første øyboerne døde stadig i stormene.
Hele familier ble utslettet.
Inntil én dag, da en mann krøp opp fra havet.
Han tilbød dem en avtale.
Hun sa at hennes familie, vår familie,
var med på pakten.
Jeg vet hvordan dette høres ut.
Jeg ble sint på meg selv for å ha trodd hun var tilbake.
At hun var seg selv.
Men brått sa testamentet at hun ville begraves her.
Så blir graven knust, og jeg bes om å komme rett før de sperrer broen.
Kanskje er dette en felle?
Herregud! George, tenk om det er en felle?
Unnskyld.
Jeg skulle ikke ha fortalt det der. Jeg vet ikke hvorfor jeg gjorde det.
Hva er det?
- Hallo? - Hva?
Skal du si noe?
Hva skal jeg si? Du har ikke sagt en dritt på to dager!
Og plutselig må jeg forholde meg til demoner og havuhyrer?
Hvorfor i helvete sa du ikke noe?
Jeg trodde aldri du ville prate med meg igjen uansett.
Jeg håpet vi kunne gi det en ny sjanse.
- Du kunne ringt. - Jeg gjorde det!
Ikke nå. Da! Du trengte ikke å takle det der alene.
Sitte der og trøste og høre på våset hennes i dagevis!
Jeg skulle ikke ha blandet deg inn.
Unnskyld.
Hun var jo sprudlende gal.
Du vet hvor sinnssykt det lyder?
Ja, men...
- Jeg er lei for det. - Jeg også.
- Takk. - Ingen årsak.
- Virkelig. - Ja.
- Kan vi dra til helvete vekk herfra? - Ja.
Når vi kommer til New York...
Jeg vet ikke hvor mye papirarbeid du har kommet deg gjennom,
men si fra om du trenger hjelp med noe.
Takk.
Jeg skal selge Block Island-huset,
men kanskje vi skal ta en helgetur før jeg legger det ut?
Ja. Er du sikker?
Ja, det høres flott ut.
Herregud!
Hold deg fast.
Hva faen?
- Kom vi ikke herfra? - Ja.
- Du svingte ikke? - Samme vei!
Snu, vi må vekk!
Nei! Hva faen foregår?
- Dit! - Vi kom ikke derfra!
- Det er eneste vei! - Herregud!
- Nei, nei! Hva skjer? - Se opp!
Været i New York City. Klokken 11, Broadway...
Kapittel 3 Livet er en drøm
Price og Price, vennligst vent. Ja, men sekretæren er ikke her.
Vent et øyeblikk.
Price og Price. Hei.
Jeg drukner i jobb her. Hun faste kom nettopp hjem fra Frankrike.
Hun ble uvel på konferanserommet.
Livet mitt har virkelig vært som en drøm.
- Jeg vil takke alle dere som... - Et øyeblikk.
Fru Aldrich? Du kan gå inn nå.
- Vi forstår at du er opprørt. - Jeg er ikke opprørt.
Jeg gjentar hennes ord. Hun ønsket ikke dette.
- Jeg har testamentet her. - Jeg vet, men det er feil!
Hun var aldri hjemom. Hun pratet aldri om det. Dette henger ikke på greip.
Greit, men vi kan ikke bare ta deg på ordet. Det er jo underskrevet.
Sånn er loven.
Og vi må tenke på media.
Media?
"Ava Aldrichs problembarn trosser testamentet".
Alle vil tro det står om arven.
Du har vår sympati, men vi vil nødig komplisere dette ytterligere.
- For din egen skyld. - Ja.
Jeg driter i hva folk sier om meg.
Jeg er ingen et problembarn. Hun tagg meg, på dødsleiet!
Selv da hun bare tidvis var bevisst, og knapt kunne snakke,
gjentok hun: "Ikke ta meg tilbake dit!"
Loven er loven.
- Den er nokså vakker. - Hva da?
Øyen.
Det vil du se.
Price og Price. Vennligst vent.
Price og Price.
George?
Nei!
Hjelp!
Er det noen her?
VELKOMMEN til Lone Palm Beach
Hallo?
Jeg trenger hjelp!
Hallo?
Takk for at du ringer Lone Palm Beach historiske museum.
Vi holder sesongstengt og åpner igjen til våren.
Legg gjerne igjen en beskjed.
På gjensyn. Hei så lenge!
Hallo?
I begynnelsen fantes ingenting...
Historisk museum
Kom igjen!
Faen!
Du skal jo ikke røyke.
Hva skal man gjøre, når ens kjære datter bare gnåler?
Iblant skulle jeg ønske at de forble en viss alder.
- Det er bare du og jeg her, mamma. - Ikke ta den tonen med meg.
Og ikke kall meg mamma. Voks opp.
- Spar deg for det der. - Prater til meg som om jeg var en dritt.
- Hørte du ikke det jeg fortalte? - Jo.
- Hørte du på meg? - Ja. Leste du det noe sted?
- I et av manusene? - Kutt ut!
- Lot du som? - Nei.
- Det var sant? - Du er utakknemlig.
- Lot du som? - Aldri.
- Lot du som? - Nei!
- Si sannheten. - Later du som?
- Det er sant? - Later du som?
Slutt, mamma. Ro deg ned.
Si det som det er, da.
Later du som eller snakker du sant?
Mamma! Slutt, da.
- Er det sant eller ei? - Jeg har aldri latet som foran deg.
- Mamma... - Ikke kall meg mamma.
Jeg er fru Emily. Jeg eier blomsterbutikken på Main Street.
Kapittel 4 De fordømte
Blomsterbutikk
Fru Emily?
Det har skjedd en ulykke.
Jeg trenger hjelp.
Er du her?
Hallo?
Er du der?
"Livet er en drøm"
Når øynene mine svartner, vet jeg at han ser gjennom dem.
HAN ER VÅKEN
Fru Emily?
Takk, gode Gud! Det har skjedd en ulykke, og jeg må ringe etter hjelp.
Hvor er alle?
Hørte du meg?
Fru Emily?
Hallo?
Hva er galt med deg?
Kom!
Har du noe annet valg?
Kapittel 5 Sistemann ut...
- Du skulle ikke ha kommet tilbake. - Har du sett vennen min?
Nei. Er han levende, får du håpe de ikke har funnet ham.
- Hva feiler det folk her? - Ingenting feiler dem. De er forbannet.
Hele denne jævla øya er forbannet. Ond!
Han fanget oss her for lenge siden. Derfor ble din mor sendt tilbake.
Hun hadde en avtale å overholde, en gjeld å betale til Ham.
En mann fra havet?
- Fortalte hun om ham? - Hun prøvde, mot slutten.
- Så hvorfor kom du hit? - Det hørtes for sinnssykt ut.
- Hvor skal vi? - Solen kommer om sommeren.
Da kommer det folk, og folk har energi.
Vi tar vare på den energien. Når alle drar, så spiser han.
- Spiser? Hva mener du? - Se ned. Du har stått på ham hele tiden.
Han suger til seg alt.
De blir helt uttørket, som mumier på et museum.
- Eller statuer, inntil noe forstyrrer dem. - Hva faen er du da?
Det samme som dem!
Men hvert år må noen være våken, og i år ble jeg valgt.
Hvorfor?
Herregud, du kjenner meg ikke igjen engang, du?
Nei.
- Si hvem du er. - Så hun nevnte meg ikke engang?
Det spiller ingen rolle.
Det er mitt hus. Jeg tar deg med til båten og fastlandet.
- Jeg kan ikke dra uten ham. - Klar? Kom igjen!
Båtnøklene ligger i kommoden i det andre rommet der.
- Fulgte de etter oss? - Jeg vet ikke. Hent nøklene!
- Bra. - Kom igjen!
- Til båten! - Vent!
Vi får bare én sjanse. Jeg kjører båten. Eller kan du kjøre båt?
Nei.
Hysj.
- Vent. - Vi må dra.
Vent!
- Hva er det? - Nei, hold øye med døren.
- Jeg går opp. - Nei!
Hold øye med døren, og ikke kom opp før jeg sier fra.
Hva er det der oppe?
Hallo!
Svar!
Hva var det?
Hallo?
Hvor er du?
Svar!
Herregud!
Hallo!
Svar!
Hallo?
Er det noen der? Jeg trenger hjelp.
Kom igjen!
Hallo? Noen der?
Kom igjen!
Hallo?
- Marie? - George?
- Hvor er du? - På broen.
Jeg hører deg ikke. Hvor er du?
- Jeg hører deg ikke. - Broen!
- Hvor er du? - Broen. Skynd deg hit!
Bli der, jeg kommer!
Nei!
George?
Der er du.
Hvor har du vært?
Hva har skjedd med deg?
Jeg var også redd, men det går bra.
- Hva mener du? - Det går bra.
- Hva prater du om? - Dette er et godt sted. Jeg lover.
Hvem er du?
Hvem jeg er?
Hvordan kan du spørre om det? Hvordan kan du spørre om det?
Han var et godt menneske.
Han hadde ikke gjort noe galt. Hvordan kunne du?
For å vise deg.
Han ba om frelse. Jeg er frelsen.
Hva er du for noe?
På dette stedet er menneskene mine fingrer.
Øyen er min håndflate.
I livet har de fri vilje, men i døden tilhører de meg.
- Du tilhører meg. - Hva med moren min?
Hva vil du gjøre med henne?
En skjebne verre enn helvete.
Vær ikke redd, mitt barn.
Du tilhører meg.
Ok...
INSTRUKSJONSFILM FOR BROOPERATØRER
Kom igjen.
Å betjene en bro er like lett som å kjøre bil, båt eller lastebil.
For å senke broen, begynn med å...
Ja!
Kom igjen!
Vent!
- Jeg kan ikke slippe deg forbi, frøken. - Nei!
Jeg vet hvem du er. Jeg har visst det fra første stund.
Din mor gjorde fryktelige udåder. Han vil du skal se følgene.
- Hun gjorde ikke noe galt! - Hun dro!
Hun forlot dette stedet.
Jeg har ventet hele mitt liv. Jeg har voktet og beskyttet dem.
Passet på at ingen ubudne slapp inn.
Jeg har jobbet så fordømt hardt for frelsen,
men hun ble født med den.
Og så forkaster hun den bare!
Altså... hvordan kan noen bare forlate himmelen?
- Du vet ikke hva du gjør! - Ikke?
Ikke?
Jeg aner faen ikke hva jeg gjør?
Hør på meg nå.
Det der er ikke himmelen.
Ikke si det.
- Det er sant. - Slutt.
- Dette er helvete! - Slutt.
Jeg har sett hvordan de blir.
De er fanger.
Beklager, men du er blitt lurt.
Alle er blitt lurt!
Jeg lover.
- La meg bare gå! - Slutt, sa jeg!
Slutt!
Om jeg dreper deg, kommer du bare tilbake, som resten.
Du er en av dem.
- Alle vet det. - Jeg kan betale deg.
Gi meg en sum!
Har du hørt et kløyva ord jeg har sagt?
Har du hørt etter? Jeg vil ikke ha penger.
Jeg vil ikke ha dine faens penger!
Jeg vil bare leve.
Jeg vil ha evig liv.
Faen ta deg!
Faen ta meg? Faen ta meg?
Du må bli med meg.
Ellers skyter jeg deg, og det vil gjøre vondt.
Men du kommer raskt nok tilbake, for det er den tiden av året.
Evig liv.
Evig frelse.
Han venter.
KAPITTEL 6 HIMMELEN
Jeg må innrømme at moren din lagde gode filmer.
Ikke prøv å stikke av. Jeg er i nokså god form til gammel mann å være.
Du har flaks. Visste du det?
Jeg skulle gjerne byttet med deg.
Fortsett, du. Jeg får ikke gå lenger.
Ikke ennå, i hvert fall.
- Vil du virkelig dette? - Mer enn noe annet.
Gå nå.
Mamma?
Dette er et mareritt.
Er du min gamle venn?
Vent!
Jeg er lei for det!
Hun sa at øyboerne inngikk en avtale med en demon.
Jeg forstår.
Jeg forstår nå.
I hine hårde døde de tidlige bosetterne i stormene.
Frem til en dag, da en mann krøp opp fra havet.
Han tilbød dem en avtale.
Øyen er min håndflate.
Sovnet du?
Bare så vidt.
- Hvordan har du det? - Bra. Og du?
- Bra. - Har jeg fortalt om broren min?
- Hadde du en bror? - Ja.
En eldre bror.
- Hva skjedde? - Det sa de aldri.
De mente jeg var for liten. Men jeg overhørte og la sammen to og to.
Han druknet. Han var god til å svømme, men han druknet.
Jeg elsket ham høyere enn noe.
Men han bare forsvant.
Men en dag, etter begravelsen,
var jeg på rommet mitt en sen nattetime.
Jeg hørte noe utenfor vinduet, og der sto han.
Så jeg fulgte etter ham, inn i skogen.
Han snudde seg.
Han så på meg.
Men det var ikke ham.
Det var ikke ham, og vi hadde en avtale om å gå sammen.
Men det var ikke ham, så jeg løp min vei.
Jeg var redd, og løp så raskt jeg kunne.
Jeg så aldri tilbake. Ta meg aldri tilbake dit!
Ingen får ta meg dit igjen, verken asken eller knoklene mine!
Ok.
Lov meg.
Jeg lover.
Epilog
- Hallo? - Et øyeblikk.
- Hallo der. - Hei.
Dere må være de siste her. Broen heves i morgen.
Vi får oss ikke til å reise.
- Så man folk ute herfra? - Bare til våren.
Hva gjelder det?
Vi måtte innom en siste gang. Har du flere skjønne blomster?
Takk, det blir bestemor glad for å få høre.
- Vi vil gjerne kjøpe med noen. Som minner. - Skal bli.
- På huset. - Tusen takk!
- Ingen årsak. - Vi elsker denne byen. Ikke sant, kjære?
- Ja, det gjør vi. - Dere får komme tilbake.
- Gid vi kunne bo her året rundt. - Ikke tull.
Det gjør ingen.
Takk, nok en gang!
Vi ses neste år.
Tekst: Nicolai Herzog