Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vad är tanken bakom buffén?
"Saker och ting är dåliga.
Hur kan vi göra dem värre?"
"Varför sätter vi inte folk som redan överäter…
…i nån slags sedeslös Caligula-matorgie
med obegränsad konsumtion?
Ingången kan vara en rutschbana med chokladsås."
Buffén är som att ta hunden till djuraffären och låta hunden handla.
Du ger honom din plånbok på parkeringen och säger:
"Du kan väl gå in och köpa det du tror
är rätt mängd hundmat åt dig?
Använd ditt hundomdöme.
Jag väntar i bilen.
Öppna fönstret lite så jag kan andas."
Folk klarar sig inte bra
i en matmiljö utan övervakning.
Ingen skulle gå på restaurang och säga: "Jag tar yoghurtparfait,
revben, köttpirog, krabbklor, fyra kakor och en äggviteomelett."
Folk bygger önskelistor för sin sista måltid på tallrikarna.
Det är som en perfekt modell
av alla deras känslomässiga problem och personliga svårigheter.
De går bara runt. De visar upp det. "Det här är vad jag har att göra med."
Det är en sallad med en skopa glass på.
"Jag har några olösta problem som jag försöker lösa här på buffén."
Börjar tilltala främlingar.
"Ursäkta. Var hittade du det? Vad är det? Det såg jag inte ens.
Är det ett karamelliserat kycklinglår? Jag måste smaka. Ge mig.
Du vet var de är. Du kan ta fler." Kom igen!
Jämför man sina böner som 22-åring och 42-åring, så är de helt annorlunda.
När en 22-åring ber låter det så här…
"Gode Gud…
…låt mig inte bli smittad av några könssjukdomar.
Tack gode Gud för den här tröjan."
Som 42-åring säger man bara:
"Gode Gud,
varför är jag så trött?
Jag tar vitaminerna som du sa, Jesus.
Gode Gud,
låt honom inte få nån av mina könssjukdomar.
Och, Gud, snälla, låt mig inte behöva skita direkt efteråt.
Det är bara…
Det är inte sexigt, Gud!"
Jag var på Facebook i veckan.
Bara för att se till att min familj fortfarande är rasister…
Det var ett skämt. Jag behöver inte kolla. Och…
En tjej jag gick i high school med kom precis tillbaka från sin smekmånad.
Hon skrev att hon ska ta en paus från sociala medier.
Har ni sett folk göra det här? Ja, de här internethjältarna?
Deras stora kungörelse: "Lystring, lystring!
Jag ska ta en paus från sociala medier.
#Brave."
Jag bara: "Kom igen,
ingen ville se en bild av din macka i onsdags.
Ingen kommer att sakna det på fredag. Okej?
Och varför skriver du om att du slutar skriva snart?
Det är som att skåla för att du slutar dricka imorgon.
Det börjar inte bra för dig, raring."
Den här tjejen gjorde en hel video för Instagram, Facebook…
Hon bara: "Som ni säkert hört har jag precis gift mig,
så jag tar en liten paus från sociala medier
för att fokusera på mina hustruliga plikter."
Hustruliga plikter.
Kan du inte suga av din man och dela kattvideor samtidigt?
Du har två händer. Multitaska.
Skaffa ett förkläde.
Jag tyckte det var udda, så jag spelade videon baklänges. Hon bara:
"Jag har begått ett stort misstag. Kom och hämta mig. Han är så tråkig!"
"Ja, vi vet. Vi har träffat honom."
Han är den man tänker på när man är halvvägs från nöjesparken.
"Helvete, var är Doug?
Åh nej, vi måste tillbaka. Min plånbok är i hans magväska, så…"
Tyck inte synd om Doug. Han är hemsk.
Varje gång han berättar en historia förlorar ett barn en ballong.
Har du nånsin träffat nån som är så tråkig
att du känner dig förgiftad? Typ…
Du pratar med dem och bara tänker: "Det känns som att jag dör nu,
och jag tror det är ditt fel."
Han heter Craig.
Jag mötte honom…
Jag bad om hans namn.
Jag kommer att minnas honom i hela mitt liv.
Vi träffades på banken.
Jobbar han i kassan? Nej.
Är han säkerhetsvakt? Nej.
Vad jobbar han med?
Jag vet inte. Vad de än kallar killen som står vid ingången
i banker nu.
Då man går in och tänker: "Jobbar du här?" Och han säger: "Jag tror det." Den killen.
Lobbyns sambandsofficer.
Jag såg honom. Vi fick ögonkontakt.
Jag vet inte hur du funkar. Men om vi får ögonkontakt,
under dagen, inte på kvällen,
men under dagen…
…av mänsklig anständighet, erkänner jag dig. Det var vad jag gjorde.
Vi fick ögonkontakt. Jag sa: "Läget?" Och han sa…
Och jag bara: "Okej, så att…"
Sen kommer jag till den andra dörren man måste gå igenom.
Och när jag kommer till dörren hör jag: "Ska du till banken?"
"Är det fortfarande en bank?"
Han säger: "Ja." Jag säger: "Jag försöker."
Och han säger: "Gör det."
Och jag bara…
"Okej. Tack."
Jag går mot dörren igen, och han säger: "Jag åker till Virginia nästa vecka."
"Pratar du med mig?"
Han sa: "Du sa 'Läget?' när du kom hit.
Jag var tvungen att tänka efter. Det är läget."
Jag bara: "Det var det galnaste jag nånsin hört nån säga
och inte alls hur den frågan fungerar, men okej."
Jag går mot dörren igen, och han säger: "Min syster bor där." Och jag bara…
"Hur länge har hon bott där?"
Nu är jag fast.
Han sa: "Femton år." Jag sa: "Har du aldrig varit där?"
Han bara: "Nä."
Nu börjar jag titta på honom som: "Hördu, kör du till jobbet, eller…
…släpper nån av dig? Vet du vad jag menar?"
Jag tror att han…
Ja.
Jag tror att han kunde se det på mig,
för från ingenstans kommer: "Jag kör."
Jag bara: "Det är lugnt.
Jag kör också. Det är galet.
Jag måste in här."
Han sa: "Ja, vi ska spana in DC och se några monument."
"Det vore kul att höra om det, men jag måste sätta in pengar."
"Jag är här när du kommer ut." "Din jävel."
Åt helvete med honom.
Och alla som är som honom.
Är man fräck nog att berätta hur läget är när nån frågar "läget",
så är det bara oförskämt och själviskt.
Jag menar det.
Det finns två godtagbara svar på "läget?" "Bra" och "toppen".
Och om du mår kasst, säger du "bra".
Man tynger inte andra med verkliga problem
under ett artigt utbyte.
Det här är världen vi lever i. Vi måste bry oss om allas känslor,
allas toleranser,
allas intoleranser,
allas dietkrav.
Jag ska säga var det gått för långt, och jag måste vara den som säger det här.
För Guds skull…
…vi har tillräckligt med
mjölksorter nu.
Kan ni sluta
mjölka en massa skit!
Jag gick för att köpa kaffe.
Jag har väldigt enkel kaffesmak.
Det borde ha varit en enkel transaktion.
Det var tvärtom.
Jag gick in där och sa: "Hej, en kaffe med mjölk, tack."
"Okej, vilken sorts mjölk vill du ha i kaffet?
Vi har kokosmjölk, mandelmjölk,
hasselnötsmjölk, cashewnötsmjölk, macadamianötsmjölk,
havremjölk, rismjölk, hampamjölk, sojamjölk.
Mjölk från bönor, baljväxter, nötter, spannmål,
havre, lin, löv, frön eller träd."
"Från en spene, tack.
Det spelar ingen roll vilken typ. Helst en ko, men jag är inte kinkig.
Jag tar mjölk från den spene som bjuds."
Hon såg på mig som om jag hade begärt att få mjölk från hennes.
Som om jag var sjuk i huvudet. Det är inte jag som är sjuk.
Det är du som står där med dina vänner
och mjölkar cashewnötter!
Ni är sjuka, inte jag!
Jag tvivlar inte en sekund på
att laktosintolerans är ett allvarligt problem för mänskligheten.
Men kom ihåg – vi saknar ett botemedel mot cancer,
och det finns 12 mjölksubstitut på marknaden,
vilket enligt min mening är 11 fler än vi behöver.
Ja, sötnos. Du är nåns typ. Det vet du inte ens.
Jag insåg alldeles för sent i livet att jag är en duglig Beyoncé
för statsanställda.
Herregud. Menar du allvar?
Gamla svarta ämbetsmän vid namn Lawrence, Dennis, Curtis, Otis,
vad som än slutar på "is", de älskar mig!
Jag kan inte gå på krigsveteranparaden. Min häck går inte säker!
Hon går inte säker.
De tittar på mig som om de vill motorbåta bort sin PTSD,
och jag gör det för jag är en patriot. Tack så mycket.
Tankar och böner. Tack för er tjänstgöring.
Tack så mycket.
Jag vet inte hur det är med er, men jag kan få ämbetsmän att jobba helg.
Det är makt, bitch.
Vad kan du göra?
Du vill ha mig med när du går till posten i december.
Jag är hemma. Telefonen ringer.
Det är skolsköterskan. Hon sa: "Jag har Ila här.
Finns det en förälder hemma?" Jag tänkte: "Jag duger."
Ger telefonen till Ila. Hennes första ord: "Jag försökte stoppa det, pappa."
Jag sa: "Stoppa vad?"
Hon sa: "Jag har fått mens."
"Vad behöver du? Nya byxor, nya trosor, nya strumpor?
Kom det i strumporna?
En hink, handdukar, vitlök? Vi måste hålla vampyrer borta."
Hon sa: "Pappa, jag mår bra. Mamma gav mig en väska."
"Varför ringer du mig då?"
"Du måste gå och köpa förnödenheter."
"Hur illa är mensen?"
"Nej, pappa. Jag ska ha en mensfest ikväll."
"Förlåt, vad sa du?"
"Alla tjejer gör det.
Du måste gå och köpa förnödenheter. Köp en red velvet cake." Jag bara…
"Raring, jag tror inte att jag kan äta en red velvet cake
när jag vet vad den symboliserar."
"Man måste ha en red velvet cake på en mensfest,
för man sätter namnet på mensen på tårtan." Jag bara…
"Vem namnger sin mens?"
"Georgia döpte sin efter hon i bilförsäkringsreklamen.
Pappa, jag behöver dig. Det kommer tio personer ikväll."
"Kommer tio småflickor till huset?"
"Nej, åtta tjejer, två pojkar."
"Vem bjuder pojkar på en mensfest?"
Jag hör hennes onda lilla fniss i telefonen,
och hon säger: "Det är det som är det roliga.
Vi berättar inte varför de är där."
Nu tänker jag: "Visst. Jag är med."
Jag har aldrig haft det roligare på en fest i hela mitt liv
än när jag planerade och var värd för en mensfest.
Jag klädde mig i rött, som om det var kinesiskt nyår.
Drack pinot noir. Jag gjorde pasta med marinarasås.
Och jag fnissade hela kvällen tillsammans med tjejerna
åt de här två pojkarna, Max och Carter. Deras ansikten var täckta av röd tårta,
som om det är deras smekmånad och de säger: "Vad fan. Jag slickar ändå."
Under hela festen tittar de här killarna på tårtan och undrar: "Vem fan är Jason?"
Min dotter, Ila Kreischer,
döpte sin mens till Jason
för att hon fick den på fredagen den 13:e.
I 30 år har jag uppträtt som Jo Koy.
När den senaste komedispecialen släpptes blev jag intervjuad.
Och varenda reporter ställde samma fråga.
"Varför kallar du dig själv Jo Koy?"
Jag bara: "Jag har inget svar.
Det är vad filippinare gör.
De döper dig till nåt och kallar dig nåt annat."
Det här är en sann historia,
för jag fick just reda på det. Det här skedde för fyra månader sen.
Jag åkte till Vegas och bjöd min faster Evelyn på middag.
Jag tittade på henne och sa: "Faster Evelyn,
många undrar var jag fick mitt smeknamn ifrån,
och jag har ingen historia.
Kan du berätta en historia?
Hur kom du på smeknamnet Jo Koy?"
Hon är jättegammal.
Hon tittade på mig och sa:
"Jag kallar dig inte Jo Koy."
Och jag tänkte: "Gud, vad gammal hon är.
Hon håller på att tappa förståndet."
Så jag tyckte synd om henne. Jag sa så här: "Nej, det är jag.
Jag är Jo Koy.
Jag är Jo Koy, din favoritbrorson.
Jag är… Jag är Jo Koy."
Då säger hon: "Jag vet vem du är. Jag är inte dum.
Jag sa bara att jag inte kallar dig Jo Koy."
"Vad menar du med att du inte kallar mig Jo Koy?
Driver du med mig?
Menar du allvar?
I 30 år har det varit mitt scennamn. Du sa aldrig nåt."
Hon sa: "Jag säger aldrig nåt
för du säger bara: 'Jo Koy', så jag låter dig säga det."
"I 30 år lät du mig säga 'Jo Koy', men du kallar mig inte Jo Koy?
Jag kunde ha svurit på
att den dagen jag var hemma och du sa: 'Jo Koy, ät.'
att jag tänkte: 'Det är mitt smeknamn.'
Menar du allvar?" "Ja, jag kallar dig inte Jo Koy."
"Så vad…
Vad kallar du mig då?"
Det är en sann historia. Är ni redo för det här?
Det kommer få er att gråta.
Jag lovar att jag nyligen fick veta det här.
"Vad kallar du mig då?"
"Jag kallar dig Jo Ko.
Det är ditt smeknamn, Jo Ko."
För alla er där hemma som inte förstår det
betyder "ko" "min" på tagalog.
Mitt smeknamn är "min Jo".
Jo Ko. Visst är det gulligt?
Vad gulligt.
Jag hade ingen aning.
Jag sa: "Vilket gulligt smeknamn."
Hon sa: "Det är du som hela tiden säger Jo Koy.
Jag vet inte vem fan det är.
Varje Netflix-special: 'På scen: Jo Koy.'
Vem fan är det? Det är Jo Ko!
Det är Jo Ko."
Varför sa hon inte det för 30 år sen?
Alla mina kringprodukter är felstavade.
Svarta plockar inte upp skit.
Du vet inte när du senast plockade upp skit.
Svarta gör inte sånt. Hoppas på regn,
för det är det enda sättet att få bort det.
Om det inte regnar blir hela grannskapet skitigt.
Vita personer älskar att plocka upp skit. Ni älskar det.
Vita människor kan inte bärga sig.
De går och shoppar bajspåsar.
De blå påsarna. De läser förpackningen.
"Biologiskt nedbrytbart. Miljövänligt."
De kan inte bärga…
De har en liten väska att sätta bajspåsen i.
De har en handväska för bajspåsen.
De kan knappt bärga sig.
Du har säkert några blå påsar i fickan nu. De kan knappt bärga sig att…
Vet du hur stressigt det är att bli rastad av en vit hundägare?
Du kan inte bara njuta av promenaden. Du måste skita omedelbart.
Det är inte: "Sitt, Bruno." Det är: "Skit, Bruno!"
Vet du hur stressad hunden är? Han kan inte…
Han tänker bara: "Här kommer den där jäveln med sina…"
För när en hund väl står så här, finns det ingen återvändo.
Människor har ingen återvändo från det här.
Om du slåss mot nån och måste skita är det över. "Du ska få…"
Vita har de blåa påsarna.
"Härligt, Bruno! Härligt!
Bra avföring, Bruno!
Bra jobbat!"
De lägger den i fickan och går.
Svarta gör det inte. Har du sett en svart person rasta hunden?
När hunden börjar skita beter de sig som om de inte känner hunden längre.
De bara: "Skiter du? Nä, jag drar.
Du kommer att få oss inspärrade.
Bäst att du gör det här.
Det är bäst att du kommer ihåg att göra det här."
Det är det enda sättet skiten försvinner på.
Jag förstår inte vad som pågår mellan krämer och kvinnor.
Okej? Jag…
Jag har bott med sex flickvänner i mitt liv.
Jag har bott med sex kvinnor,
och alla sex har lämnat mig.
Och förr eller senare kommer jag att klandra mig själv.
Men inte idag.
Så…
Alla kvinnor jag har bott med
har en kvällsrutin, då de…
Jag har en kvällsrutin.
Jag går till badrummet, pissar, borstar tänderna, lägger mig.
Jag har nyligen listat ut att jag kan göra dem samtidigt.
Jag pissar och borstar tänderna, spottar över så här…
Grejen med kvinnor är att ni går på toan
och stänger in er i 20 minuter.
Sen kommer ni ut,
och det sista ni gör är att gnugga nåt här.
Sen gör ni så här.
Sen hoppar ni i säng och berättar vad jag har gjort fel den dagen.
Det är er lilla kvällsrutin.
Jag vet inte vad som pågår där inne,
och jag är inte säker, men jag antar
att ni täcker era kroppar från topp till tå
med nån slags kräm som ni tror att är avgörande för er existens.
Jag är 42 år.
Jag blir sminkad för jobbet. De sminkar mig när jag är på tv.
Jag torkar inte ens bort det. De ger mig en våtservett
och jag säger: "Det är lugnt."
Sen försvinner det under veckan, så sätter de på det igen…
Utöver det har jag haft solkräm,
men aldrig lagt nåt annat i ansiktet. Inget annat i hela mitt liv.
Jag är säkert alkoholist.
Jag brukade röka mycket.
Jag har varit kokainberoende.
Och min hud är felfri.
Jag hatar när du kommer i min mun
och sen slutar titta på mina storys på Instagram dagen efter.
Varför slutade du?
Du tittade tidigare.
Vad hände?
Finns det nåt mer patetiskt än dagen efter
när du väntar på att killen ska se din story igen
och du lägger upp en? "Hej på er."
Fast egentligen är det: "Hej på dig som jag väntar på att se detta."
Och du rör din mun
för att påminna honom om var hans kuk just var.
Och du bara: "Tjena."
Och du uppdaterar och väntar,
och din pappa skriver: "Snyggt, Nick."
Och du bara: "Inte nu, pappa!"
Gud.
Han bara: "Vad åt du till frukost?"
"Vill du verkligen veta, pappa?
Lite sperma och en halv proteinstång. Okej? Det är precis…
En proteinstång och en ordentlig sats, pappa.
Vilken smak? Nötblandning. Vad annars?"
Jag vill bara vara en hora. Jag är en sån hora,
men det känns inte tryggt utanför ett förhållande.
Faktiskt inte. Ett tag tänkte jag:
"Om jag inte låter dem knulla mig
fäster jag mig inte. Kanske om jag bara suger av dem."
Så jag sög av killar, och det är inte säkert heller.
Det är nåt med deras kuk. Den är närmare ditt hjärta eller nåt.
Det är bara…
Jag blir galen.
Handtrallor, är det allt jag har för att tillfredsställa nån? Nej, tack.
Jag är hemsk på det. På handtrallor och att spela gitarr.
Jag vet det om mig själv. Jag har dålig rytm.
Jag vill spela gitarr bra. Jag har tagit lektioner,
och varje lektion har varit som varje handtralla jag gett.
Jag är i en etta. Han visar hur jag gör med händerna.
Det känns som att det går bra, och sen säger han:
"Vi gör det tillsammans." "Okej."
Så vi gör det tillsammans. "Okej, vi jammar."
Han säger: "Du kan väl se mig göra det?" "Glöm det. Jag är inte bra på det här.
Jag väntar på att mamma hämtar mig."
Sen kommer han på mig.
Det var så jag betalade för gitarrlektionerna.
Det var innan Venmo. Det var en annan tid.
Vi latinamerikaner vill inte leva för evigt.
Vi försöker inte se till att allt vi äter är bra för oss. Vi vet… Hör här.
Om du går till en mexikansk restaurang så vet du
att vi lagar mat med ister. Titta på oss.
Vi spöar fetman. I tredje klass har vi redan sagt farväl.
"Vi ses, fetma. Jag gick om dig."
Och alla små latinamerikaner är feta.
Man försöker få dem att må bättre. "Hördu, du var…
Ni skulle bli tvillingar. Det är därför du är…
Hör du inte en röst som säger att du är mätt? Inte?
Det kan vara din syster men nån försöker säga det."
Större tuttar än nån annan i familjen vid 11.
"Tuttlisa, kom hit."
Det är så man får sitt smeknamn. Skiter man på sig en gång
så heter man Caca resten av livet.
Du kan vara en vuxen man och heta Caca.
"Gissa vem som ska gifta sig." "Vem?"
"Caca." "Fan!
Ska Caca gifta sig?"
"Och hans fru är gravid." "Jävlar!
De kommer att få små cacitas.
Så Caca ska gifta sig? Det var som fan.
Jävla Caca. Kul för Caca."
Vi vet inte.
Våra föräldrar… Vi uppfostrades av de ursprungliga kroppsmobbarna.
De sket i hur gammal du var.
Innan de åkte till jobbet sa de: "Hörni, era fetton.
Bäst att ni inte är på soffan när jag är hemma, Gordo ett och två.
Hör ni det?" Vi svarade: "Ja." "Okej. Tvätta av er själva för fan."
Elon Musk ska till rymden själv.
Vad fan ska den vitingen göra i rymden ensam?
Är inte det lite skumt?
Den här jäveln åker till rymden utan regeringen, utan Nasa?
Det visste jag inte ens att man kunde!
Jag trodde att det var de som bestämde.
De driver rymden!
Vill man jäklas med rymden, måste man jäklas med dem.
Han här byggde ett rymdskepp som om det vore en gokart. Åker på tisdagar.
Bitch, rymddagen är lördag!
Det vet alla!
Man kan inte åka till rymden mitt i veckan!
Det är ett jippo. Det händer på lördag. Tv:n är på.
Han ska flyga på onsdag kväll. Vad är det?
Från Sacramento. Bitch, rymdplatsen är Cape Canaveral.
Därifrån flyger man.
Man åker inte till Mars från Sacramento.
När man åker till rymden säger man det.
Det är ett servicemeddelande. Man säger det på nyheterna:
"Jag ska till rymden. Var inte orolig." Han åkte bara.
Vi trodde det var utomjordingar.
Nej, det är bara Elon som slirar runt i himlen. Vad fan är det här?
Vita mäns ambitioner är nåt.
Vill ni veta var rasismen finns? Där, hos vita män.
Jag vet att ni fortfarande är förvirrade. "Vad pratar du om?"
Helt förvirrad.
De fattar inte… Alla lär sig historien.
Så du bara: "Ingen blir hängd, och vi slår ingen.
Jag jobbar med en svart kille, och han har en bil, så jämlikhet."
Lägg dig bara ner. Vila lugnt. "Allt är rättvist."
Jävla idiot!
Allt är inte rättvist!
För när du sover drömmer du om att köpa Mars.
Sånt har jag aldrig trott att jag skulle kunna göra.
Jag tänkte på att vara rik. Vet du vad jag tänkte?
"Jag hade köpt det där guldtaket som Master P hade i Cribs.
Det ska jag skaffa när jag blir rik."
Ut i rymden, ensam? Aldrig!
Även om jag funderade på det skulle jag ringa Nasa.
"Nasa, det är Sam. Får jag åka?"
"Vet du vad? Det är tisdag. Rymddagen är lördag."
Man vet aldrig när nån ska dumpa skit i huvudet
som kommer förstöra ens liv, eller åtminstone förändra det i månader
eller bara orsaka problem.
Och det kan vara i förbigående
som nån bara sätter skit i huvudet som man måste hantera.
Det kan vara en vanlig dag och nån du känner säger:
"Tar du gurkmeja?"
"Va?"
"Gurkmeja, tar du det?" "Gurkmeja?"
"Ja, det måste du ta." "Gurkmeja?"
"Japp." "Kryddan?"
"Ja, du måste ta den." "Gurkmeja, kryddan?"
"Ja, det måste du ta."
"Kryddan som man köper en gång för att laga indiskt
och aldrig använder igen
och färgar av sig på träsleven, den gurkmejan?"
"Ja, det måste du ta."
När han går iväg säger han: "Om du köper gurkmeja,
se till att köpa den med svartpeppar i, annars aktiveras den inte."
Precis där… Får det inte er att tänka:
"Det där låter som skitsnack.
Är jag så korkad att du tror att jag skulle gå på det?"
Var är beviset för det?
Det låter som att några vitaminlangare sitter med en hög billig gurkmeja
och ett gäng tomma kapslar, och en kille säger:
"Jag vet inte om vi kan sälja det som det är.
Det är bara en krydda.
Jag tror att vi måste lägga till nåt."
"Som vadå, chefen?" Jag vet inte varför det är en 30-talsfilm.
"Jag vet inte, kanske en annan krydda?" "Som vadå? Peppar, kanske?"
"Ja, fortsätt prata."
"Vi kanske säger att den aktiverar den."
"Herrejävlar! Det är en riktig guldidé.
Vi fyller i kapslarna, kanske Rogan kan sälja dem i sin podcast."
Jag tycker inte att mina barns privatskola respekterar min kändisnivå.
Det gör jag inte. Jag menar det. Jag svär. Jag skojar inte.
Jag ska vara helt ärlig.
Det är mitt hushåll. Jag håller inte tillbaka.
De respekterar inte min kändisnivå.
Jag är en ödmjuk man.
Det kanske inte låter så efter det där, men det är jag. Jag är väldigt ödmjuk.
Det behöver inte ens sägas. Du vet vem jag är,
och jag vet att du vet det. Tvinga mig inte att säga vem jag är.
De fick mig att behöva säga vem jag är.
Jag skjutsar barnen till skolan. Lärarna springer ut och omger bilen.
"Mr Hart, vi vill prata lite med dig.
Den stora mässan är snart.
Vi har en mässa en gång om året på skolan.
Vi skulle älska
om du vill välkomna folk till årets mässa."
Jag gav henne gott om tid att säga: "Jag skojar."
Hon sa det aldrig.
Jag sa: "Skojar du med mig?"
"Nej. Det är vår största mässa. Det vore underbart.
Du skulle vara fantastisk på att välkomna folk."
Innan jag fortsätter vill jag klargöra nåt.
Först och främst har jag inget emot välkomstpersonal. Okej?
Jag vill inte dra det här skämtet och få
en grupp demonstranter på mig som säger: "Lägg ner Kevin Hart,
för han respekterar inte välkomnare."
"Lägg ner Kevin Hart. Han respekterar inte välkomnandet."
Välkomnare är fantastiska människor. Jobbet krävs faktiskt. Jag fattar.
Jag har fått en del lysande hälsningar i mina dar.
På Walmart fick jag en så fantastisk hälsning en gång.
Jag vet inte ens var han kom ifrån. Han gled in i ögonvrån.
Jag gick in. "Välkommen till Walmart.
Är du här för att köpa prylar?" "Vad fan.
Var kom du ifrån?"
"Du borde köpa prylar. Vi sänker priserna."
Sen moonwalkade han bort.
Jag sa: "Vad fan var det som hände? Vad hände just?"
Jag blev så bortblåst av hälsningen att jag inte bara köpte prylar,
jag bröt nacken när jag letade efter honom på vägen ut.
Jag ville visa upp mina prylar. "Hallå, Kom hit. Hallå!
Kom hit. Jag vill visa dig mina prylar!"
Han kom. Jag öppnade påsen. Han bara…
Han sa…
"Du har hittat bra prylar."
Tog fram märkpennan, tittade på kvittot så att folk visste att jag inte stal.
"Se till att du kommer till mig igen."
Jag sa: "Kommer du vara här?" "Om inte, vem annars?"
Moonwalkade bort igen. Jag sa: "Vad fan?
Det var en av de bästa hälsningarna jag nånsin sett.
Självklart kommer jag tillbaka."
Jag kritiserar inte välkomnare. Jag menar bara att jag inte behövde gå den vägen.
Jag gick runt det för att nå min framgång.
Du kommer inte och ber mig välkomna folk.
Jag var med i den mest sedda biofilmen just då.
Jag var på sidan av bussar.
Du ber mig inte välkomna folk.
Det finns andra föräldrar där
som är före detta skådespelare som du kunde ha frågat.
Carlton från Fresh Prince, Alfonso, han är rätt man. Det här…
…är vad du vill ha. Det är din välkomnare.
Terry Crews har barn där. Han kan göra det.
Flexa med bröstmusklerna.
"Välkommen till mässan. Vem vill ha en biljett?"
Vilken kombination. Föräldrarna skulle bli galna. "Wow!
Vilken skola!
Jag vill ha. Jag ska köpa alla biljetter jag kan."
De skulle bli bortblåsta. "Välkomnarna är fantastiska."
I början hade vi alla ett lösenord.
Det var vårt första lösenord. Vi minns det med nostalgi.
Vi använde det till allt. Varje gång vi gick med i ett nytt företag.
"Får jag ditt lösenord?" "Visst. Det är mitt speciella ord."
Sen började företag bli oförskämda.
Du skrev in lösenordet och det stod: "Svagt."
"Du har ingen rätt att döma mitt speciella ord!"
"Beklagar, men internet har blivit populärt.
Vi måste stärka ditt lösenord."
Och företag insisterade:
"Vi måste få en stor bokstav från dig.
Förlåt, vi accepterar inte längre lösenord
om det inte innehåller minst en stor bokstav."
Och vi övervägde våra alternativ ett ögonblick
innan vi beslutade att göra den första bokstaven stor.
Och under en tid var det okej.
Men internet blev ännu populärare.
Företag började säga: "Jag är rädd att du inte får vara med
om du inte har minst en stor bokstav
och minst en siffra!"
Återigen,
mindre än en halv mikrosekunds övervägande
innan vi kollektivt bestämde
att ni ska få siffran ett,
och det hamnar i slutet av mitt lösenord med inledande versal.
Och under en tid
var det acceptabelt.
Tills en helt ny, oväntad
och spännande era kom,
en värld
av specialtecken.
Vi visste inte ens vad de var.
Företag sa: "Vi behöver en stor bokstav,
vi behöver en siffra, men vi behöver också
ett specialtecken."
Och vi klickade på knappen. "Snälla, kan jag få några exempel
på dessa specialtecken som ni insisterar på?"
Och vi granskade dem. "Där är de.
Jag visste inte att de här tecknen var så speciella."
Tills allas ögon fastnade på
utropstecknet.
"Du följer med mig."
Vilket vi sen placerade i slutet av vårt nu versalinledda lösenord,
precis efter ettan.
Det är just nu som alla på London Palladium tänker:
"Jag borde nog ändra mitt lösenord.
Jag gör det nog imorgon. Eller genast."
När vi växte upp i södern älskade vi två saker,
och det var kyrkan och Chili's.
Alla i södern går till kyrkan. Det finns en på varje gathörn.
De är till och med luriga med kyrkor. Som nu till exempel
tror ni att ni är på en teater.
Men belöningen för att gå till kyrkan är att man får gå till Chili's.
Och i min hemstad var Chili's den finaste restaurangen.
Det var så fint att jag kallade det för "Chile's".
Jag växte upp som metodist, en lightversion av kristendomen.
Ja. En liten klick räcker. Bara…
Bara lite Jesus, det är allt du behöver.
Och allt vi brydde oss om
var att prästen var klar med sin predikan vid lunch
så att vi kunde hinna före baptisterna till Chili's.
Eller hur?
Om klockan var 11.55 och prästen fortfarande babblade på,
kunde man höra kören sakta börja sjunga.
Revbensspjäll
Vad söt
Såsen är
Vi bara: "Prästen! Sluta!"
Jag har goda nyheter. Jag har äntligen rökt gräs med min mamma.
Jag gjorde det.
Det krävdes 36 års tjat. Till slut, så.
Och tänk på att min mamma är en 700-årig judinna, okej?
Det var inte lätt.
Hon kom hem till mig i Los Angeles.
Vi kör runt, och jag säger: "Mamma, rök gräs med mig."
Hon säger: "Nej. Det är olagligt."
"Nej då. Det är lagligt nu." Och hon säger: "Okej."
Jag svär att det var så lätt.
Så vi åkte hem till mig, och jag försökte röka med henne,
men hon kan inte inhalera. Hon ser ut som Dizzy Gillespie. Typ…
Så jag ger henne en liten gräskaka och vi börjar spela Alfapet,
och 20 eller 30 minuter senare
är hennes ögon helt röda, och hon tittar upp på mig och säger:
"Jag är torr i munnen.
Är det en del av det roliga?"
Och sen brast det. Hon sa: "Kom närmare.
Bill Cosby gjorde det inte.
Jag gjorde det!"
Och jag har inte sett henne sen dess.
Förresten är Bill Cosby bartender ikväll om ni vill ha riktigt starka drinkar!
Jag såg en bra dokumentär om Ted Bundy. Såg nån den?
Det var en fyratimmars dokumentär i fyra delar.
Och de sa att han ville bli advokat eller politiker.
När jag hörde det verkade allt helt logiskt.
"Han tog faktiskt den mer beundransvärda vägen."
Jag har sett 30 dokumentärer om Ted Bundy, och jag måste vara ärlig.
Jag är trött på hur vi dyrkar seriemördare som om de vore hjältar i det här landet
Jag säger "vi", för jag har också gjort det.
Men det är mer än bara nyfikenhet och voyeurism.
Det är beundran. Man märker det på språket som används i dokumentärerna.
De pratar inte om Ted Bundy som de borde prata om honom.
Om de talade ärligt om honom,
skulle varje mening börja med: "Och sen tog den här skitstöveln…"
Men de gör inte det. De säger det obligatoriska:
"Han var omoralisk. Han var ond."
Men sen fastnar de vid hans nästan beundransvärda egenskaper.
Först och främst hans intellekt. De kan inte sluta prata om det,
vilket var överskattat. Han var inte så smart.
"Ted Bundy var så intelligent. Han flydde från fängelset två gånger."
Vet ni hur han flydde första gången?
Fönstret var öppet och han hoppade ut.
Det är så en katt eller fågel flyr från fängelset.
Du är inte ett geni om du ser ett öppet fönster
och tänker: "Friheten är ditåt!"
De kallade honom för ett geni för jag tror att de gillar tanken
på det onda geniet.
De sa: "Ted Bundy var ett geni. Han var sin egen advokat."
De avrättade honom.
Han sög som advokat. Du är inte ett geni
om du får det värsta… Det kunde inte ha gått sämre.
Om han hade anlitat en orangutang som ombud,
och den sket i sin egen hand och mosade skiten i juryns ansikte,
hade den ordnat samma dom som när Ted ansträngde sig.
Och kan vi kollektivt komma överens om att sluta prata om hans utseende?
Han var en medelsnygg kille,
men de kan inte sluta säga: "Gud, vad charmig han var.
Ted Bundy var så stilig." Det var han inte.
Han var stilig bland sina jämlikar.
Okej? I gruppen män som har mördat och våldtagit
40 eller fler kvinnor…
…är Ted ett kap.
Jag är gift. Jag har en vit fru och en vit styvson.
Blont hår, blå ögon. Liten vit son.
Jag har uppfostrat honom sen han var två år.
Vi kallar honom Miklo, ja. Miklo.
Men han tror att han är mexikan också!
Han startar bråk med folk.
"Vadå, ditt pucko? Jävlas du med la raza?"
Jag bara: "Lugna dig, Scott.
Det är bostadsrättsföreningen. Sluta jävlas."
Men vita killar är med på allt.
När man har en vit kille i sitt gäng så är han med på allt.
Vita killar är galna.
De hittar på brott vi aldrig skulle tänka på.
En gång kom en vit cholo fram till mig.
"Läget? Vill du göra inbrott, bitch?"
"Fan. Hos vem, Ryan?"
"Hos min mamma.
Kärringen vägrade laga en smörgås åt mig igår kväll."
Du blir stolt när din styvson gör saker, även om jag inte hjälper honom med nåt.
Jag är alltid där: "Ja, jag är hans enda far."
Men om min son blir seriemördare eller skolskytt,
kommer jag att säga: "Du vet hur vita människor är.
Jag fruktade för mitt liv!
En gång klädde han ut sig till spöke.
Jag visste inte om han var spöke eller KKK-medlem."
Det finns fortfarande många greker i världen idag.
Hej och välkomna.
Nej, bara de gamla grekerna. De är alla döda.
De bodde vid en högtrafikerad väg som byggdes av de gamla romarna.
Så vilka har vi här? Vi har Pytagoras.
Han är upptagen med att namnge alla trianglar!
Det var hans sats i matteboken.
Sen har du Sokrates här.
Han ramlade lite. Typiskt Sokrates.
Bra på att tänka, kass på att gå. Upp med dig. Okej?
Vad gjorde kvinnorna medan alla män namngav allt?
Enligt min forskning
stod kvinnor i grupper om tre, nakna
och i väntan på att män skulle namnge allt klart.
Man kan se det i den här centrala figuren. Hon säger: "Vad har du i handen, Karen?"
"Bara lite krimskrams."
Kvinnor höll bara saker och hoppades att de inte var giftiga.
I väntan på att män ska namnge sakerna.
Den här målades innan sängen fick ett namn.
Du ser kvinnor som desperat försöker bädda
och bara slänger sängkläderna i träden.
"Jag vet inte. Vi kan väl bygga ett fort?
Vi gör det till ett fint fort."
"Hurra! Vi gjorde klart fortet!"
Att dansa naken i grupper om tre i skogen
är alla tiders kvinnors absoluta favoritsyssla.
Och visst älskar vi det?
Är det inte det säkraste du hört talas om? Underbart.
Det här kanske ser ut som en ledig och enkel fest
i skogen på en röd dag, utan drama.
Men låt mig fästa er uppmärksamhet på det här greppet.
Det är för hårt för skoj.
Det tyder på spänning.
Vad har hänt? Har nån nämnt paleodieten?
Nej då.
Det som har hänt är att den centrala figuren
har insett att den här tunna tygduken,
detta potentiella fort,
har kommit så långt upp i röven…
Så långt upp att den täcker både fram- och bakstjärten.
Och hon är upprörd.
Nu är det värt att påpeka
att det inte är ett foto. Det här är inte ett oavsiktligt foto
taget i ett olyckligt ögonblick. Obekvämt.
Nej då. Det här är en målning.
Vilket gör det här…
…till ett beslut!
Det är ett beslut. Som en man gjorde och satte tid på.
Herregud!
Det är vad jag gör nu, förresten. Jag fotvandrar. Det är min grej nu.
Att vandra är inte min träning.
Det är min aktivitet.
För att vandra är inte träning.
Det är en övergång mellan träningen du gjorde när du var 20–40
och det långsamma promenerandet du kommer göra i köpcentrum
när du är över 70
så att du får plats i smokingen på begravningsbyrån.
Du vill inte att de delar kavajen på mitten baktill.
Det är pinsamt. Kom igen. Låt oss dö med värdighet.
Så det jag gör varje dag
är att parkera bilen vid foten av en vandringsled.
Sen går jag bort från bilen
tills jag så småningom vänder mig om
och går tillbaka till bilen.
Det är vad jag gör.
Där är jag, där ute med alla de andra 50-åringarna.
Vi göra våra små undergångsovaler.
Om man flyger en helikopter lågt ovan mark, vet du vad man ser då?
Man ser folk i 20-årsåldern
som tar droger, äter god mat, har sex.
Människor i 30-årsåldern med jobb som får jorden att snurra.
Folk i 40-årsåldern
som försöker knulla 20-åringarna.
Och sen kommer vi, de milda, uppgivna 50-åringarna,
med våra små meningslösa ovaler.
Vi har hörlurar på oss,
lyssnar på poddsändningar…
…som görs av
20-åringar som ingen vill knulla.
Om vi ska förstå vårt land måste vi förstå vår tro.
-Håller ni med? -Ja.
Visst? Det vi måste förstå är att det inte är sant,
men vi tror verkligen på det.
Till exempel måste alla indier stå upp när nationalsången spelas.
Jag tror det.
Men tekniskt sett behöver vi inte det.
Vi borde nog. Säkerhetsproblem.
För det finns andra som multitaskar där och sjunger medan de slåss.
Så stå upp för nationalsången.
Den är lugn, vår nationalsång.
Ett definitivt slut. Den är inte för lång.
Du vet när den är över. Alla bara…
Ingen dog. Okej, sätt dig.
De här vet aldrig när de ska sätta sig.
För frihetens land
Och hemmet för de
Djärva
Footballspelaren som gick ner på knä protesterade inte. Han vilade bara.
Vi behöver inte stå upp för nationalsången.
Vet ni hur jag vet det? Utroparen säger: "Snälla.
Snälla, stå upp för nationalsången."
Enligt indiska standardregler, om utroparen säger det,
så gör vi inte det.
"Snälla, vänta tills planet har nått gaten innan du använder din mobil."
Dra åt helvete!
Om vi är i luften och ser en byggnad vi känner igen, försöker vi ringa folk.
"Snälla, pissa inte på väggen." Det är vad väggar är till för.
USA borde vara tacksamma för att de delar gräns med Mexiko, inte oss.
För ni vet…
Om det var vi och de byggde en mur, hade de haft ett helt annat problem.
"Varför pissar de på oss?"
Ni föreställer er det, va?
Unga älskar att kyssas.
De suger varandras tungor.
Jag såg ett ungt par hångla i en hiss.
De brydde sig inte om att vi var där. De sög på varandra som lakrits.
Sen stack han ner fingret i hennes hals.
Okej? Han stack bara…
Och hon började suga på det som om det var en penis.
Om jag försökte sätta fingret i min frus mun,
skulle hon säga: "Vad fan var det där?
Är du arg på mig? Vad fan har jag gjort?
Om du inte vill lyssna på mig kan du säga åt mig att hålla käften. Gör inte så.
Du kliade pungen i en halvtimme på soffan när du såg på matchen.
Det smakar bara svamp. Jag hatar svamp.
Jävla tryffelnötter. Låt mig vara."
Runt 45 slutar man kyssas. Det är då man bara…
"Hej. Hej då."
Ja, för han har en död tand, och du har ingen tandvårdsförsäkring.
"Vi kan väl sluta. Hur låter det?"
Det finns saker vi gör som vi tror att vi är bra på, men inte är det.
Som badsandaler,
jandals,
flip-flops,
plakkies. Det är vad vi kallar dem i Sydafrika.
Det kommer aldrig att råda fred på jorden
om vi inte kan enas om ett namn på dem.
Grejen med de där skorna är att de inte kommer med instruktioner.
Saken är den att de borde.
Jag ägde aldrig ett par, för jag växte upp på en gård i Sydafrika,
där vi har ormar, skorpioner och sånt skit. Så det får man inte.
Första gången jag köpte ett par
var när jag var runt 35 för 13 år sen i Nya Zeeland.
Och ingen hindrade mig.
Jag köpte dem. Ingen sa nånsin: "Hördu,
har du använt såna förut?"
"Nej, det har jag inte."
"Kom hit.
Bara så du vet,
om det kommer en droppe fukt i skon,
är du dödens.
Och om det kommer en droppe fukt på utsidan av den,
är du dödens.
Och inbilla dig inte att du kan springa
från din bil under ett åskväder…
…till köpcentret, där de har kaklat golvet.
Oavsett om du är fysiskt förberedd eller inte,
så kommer du gå ner i spagat."
Och du bara: "Okej. Bra."
När du går säger de: "En sak till.
Bara så du vet är skorna enbart för att gå framåt.
Vi kallar dem enkelriktade.
Ja. Vill du ta ett steg åt sidan? Du är dödens.
Vill du ta ett steg bakåt? Min farbror försökte. Han är död!"
De där skorna är så komplicerade. De borde komma med en varning
och nån som kan bo hos dig i en vecka efter att du köpt dem.
Och jag lärde mig att jag officiellt har ålder-viktförhållandet
då jag inte längre trillar.
Jag faller.
Du vet inte när det kommer att hända dig.
För fem år sen hade mina vänner sagt: "Var du full?"
Nu får jag alla dessa bekymrade emojier.
"Mår du bra? Jag hörde att du föll."
"Nej, jag hade mina dödstofflor på mig. Jag glömde."
Det här är goda tider.
Folk pratar konstant om den gamla goda tiden, eller hur?
"Tänk om vi gör som på den gamla goda tiden?"
"Den gamla goda tiden." Skojar du?
Det här är den gamla goda tiden.
Den gamla goda tiden? Vi försöker bara räkna ut hur man gör saker nu.
Och vi har inte ens räknat ut det än.
De kunde inte göra nånting på den gamla goda tiden. Inget!
Har ni sett världens första cykel?
Jag vet inte hur man skapar nåt.
Men jag vet att du inte tar det minsta hjulet du kan hitta
och lägger det där bak…
…och det största hjulet på jorden och sätter det där framme.
Det blir en dålig cykel.
Man kunde knappt ta sig upp.
Dina vänner måste ta tag i din mustasch, slänga upp dig
och hoppas att du landar på sätet.
Och det var omöjligt att stanna.
Man fick trampa tills man dog.
Och det var okej, för den förväntade livslängden på den gamla goda tiden
var 28 år!
Snälla. En hemsk tid att leva. Sjukhus var en mardröm.
Allt de gjorde var att kapa benet, oavsett vad man led av.
Bruten arm? Influensan? Du gick in, och du hoppade ut.
Ingen medicin.
Ingen Ipren. Kan du tänka dig?
Ett liv utan Ipren?
Har ni nånsin upptäckt att ni har slut på Ipren?
Jag lägger mig ner och hoppas på att dö.
Vad ska du ta? Den 12 år gamla antihistamintabletten?
De hade inga antacida. Inga!
Man åt, blev gasig och exploderade.
Det var den gamla goda tiden.
Titta på era kläder. Se vilka vackra tyger ni har på er.
Och jag vet att ni har andra kläder.
Men inte förr i tiden. En uppsättning kläder av ull.
Hårda läderskor av grislever.
Och underkläder av säckväv.
Underkläder av säckväv.
Har ni sett bilder från den tiden? Alla är arga och stirrar på kameran.
"Vad är det med dem? Varför var de så olyckliga?"
Underkläder av säckväv.
Hemskt.
Jag kom hem, började spela tv-spel. Grand Theft Auto 3.
GTA-fans.
För första gången i ett spel kan du göra vad du vill.
Du kan göra vad fan du vill.
Gå och stjäl vapen. Stjäl en bil.
Kör över folk. Polisen kommer. Du kan döda polisen.
Sen skickar de armén, som du också kan döda.
Och om man råkar dö, så lever man bara igen.
På sjukhuset, men utan vapen. Börja stjäla vapen igen.
Men det var för mycket frihet för min mentalitet, då.
"Du kan göra vad som helst." "Ja, men vad borde du göra?"
"Vad som helst! Nåt galet." "Ja, men vad är målet?"
Jag kollade upp exakt vad du behöver göra.
Gjorde allt, spelade klart spelet.
I slutet får man statistik, alltså hur många gånger man dog,
hur många man har dödat
och en intressant sak vid namn slutförandeprocent.
Och det stod: "Slutförandeprocent: 12 procent."
Jag är klar med spelet. Det är 100 procent.
Det stod: "Nej då, du har bara nått slutet.
Men du gjorde bara 12 procent av allt du kunde ha gjort."
Helvete, då!
Tänk om livet är så?
Tänk om du dör och kommer till livet efter detta
och de ger dig ett betyg?
"Tre procent?"
"Du har inte gjort några av sidouppdragen."
"Som vad då?"
"Här var du på fest. Nån gav dig en joint. Du sa: 'Nej tack.' Femton procent."
"Okej då."
"Du älskade nån. Du ville berätta för dem. Istället sa du: 'Hej då!
Det var ett vad!"
Det var inget vad.
Min farfar älskade att titta på fribrottning.
Han älskade när svarta brottare slog skiten ur vita brottare.
Som Thunderbolt Patterson?
Han skrek på tv:n när Thunderbolt Patterson
slog skiten ur nån vit. "Döda vitingen!"
Och jag satt bredvid honom: "Döda vitingen!"
Jag hade ingen aning om att vita människor kallades vitingar.
När jag blev äldre ville jag se en match själv.
Så jag är på Peachtree i Atlanta.
Jag är på väg till brottningsmatchen
och stannar vid ett hotell för att ringa min bror.
"Skynda dig. Vi missar den jävla matchen."
"Jag är på väg." Så jag lägger på,
men när jag tittar upp stirrar en vit snubbe på mig.
Han sa: "Hej, hur är det?" Jag sa: "Hej, hur är det med dig?"
Han sa: "Vill du gå upp på rummet med mig?"
"Okej."
Jag har aldrig varit på Marriott tidigare.
Särskilt inte i deras rum.
Han öppnade dörren, och det första jag märkte var
att han hade luftkonditionering. Det hade vi inte när vi var små.
Vi hade en fläkt som mamma höll framför fittan,
och det blåste fittlukt runt hela huset.
"Kan nån säga till mamma att hennes fitta stinker idag?"
Han går till kylskåpet på hotellrummet.
Han öppnade dörren och gav mig en riktig Coca-Cola.
Vid den tidpunkten hade jag aldrig druckit en riktig Coca-Cola.
Cola, och kanske Kool-Aid, men inte Coca-Cola.
Jag var så jävla glad att jag svepte den.
Han förde mig mot sängen. Han är knäpptyst.
Han drog bara ner gylfen och tog fram sin vita kuk.
Jag hade aldrig sett en vit kuk förut.
Och vita kukar ser ut som ett rått kycklinglår för mig.
Titta på alla vita killar: "Vad fan pratar hon om?"
Och han lindade min hand runt den och fick mig att röra den upp och ner.
Jag tänkte bara: "Är det så här vita människor grillar?
För det här kycklinglåret behöver lite jävla salt."
Efter ungefär fem minuter kom nåt ut ur kycklinglåret.
Så han tog bort den, torkade av min hand
och gav mig 100 dollar.
Jag bara: "Sir, är du här imorgon med?"
Det var mycket pengar för en 11-åring.
Dra åt helvete, vita människor!
Det är mer pengar än era saftstånd nånsin fick ihop.
Du tjänade aldrig såna summor i ditt jävla saftstånd.
Dra åt helvete. Den vita mannen skapade jobb åt det svarta samhället.
Jag gillar folk mellan 20 och 40. De fattar inte än.
Folk i den åldern tänker: "Nu festar vi!
Ska vi festa? Ja! Nu festar vi!"
Nej, jag vill inte festa. Nej.
Nej, det är inte kul.
Jag är i 50-årsåldern. Jag mår bra typ två dagar i månaden.
Varför må dåligt en av dem?
Om jag vill må dåligt i min ålder
äter jag ost.
Vad var det för ost?
Camembert med tryffelflingor?
Okej, det var värt det. Men fan.
Jag mår dåligt nu.
Min fru gav mig ett gymkort till jul. "Tack, älskling. Tack."
Jag vet. Jag gick dit och såg några gamlingar. De tränade.
Och de var deffade.
Men det såg konstigt ut.
Jag vill inte bli deffad. Jag vill bara inte se helt för jävlig ut.
Det är målet. Ge mig den personliga tränaren.
Den inte helt för jävliga tränaren.
Så jag tittar på de här gamlingarna som var deffade.
Men det såg konstigt ut. Nåt var fel.
Jag tänkte: "Vadå, är det…" Sen kom jag på det.
Man ska inte vara deffad när man är gammal.
För att din hud blir för hårt utsträckt.
"Kolla vad deffad jag är!"
"Ja, men jag kan se ditt hjärta.
Ta på dig tröjan.
Du ser motbjudande ut."
Men det jag älskar med att vara gift är att min fru bestämmer
vad jag inte behöver längre.
"Den passar inte längre. Den ser kass ut. Du kan inte ha den här."
Hon är inte mexikanska. Det är bara roligare att prata så.
Hon kan vara mexikanska. Jag vet inte. Jag har mina misstankar.
"De här använder du inte. De här passar inte längre."
Min fru har slängt bort alla mina mjukisbyxor.
"Varför slängde du mina mjukisbyxor?" "För att de ljuger för dig.
Mjukisbyxor är lögnare.
Du vet inte hur fet du börjar bli.
Du vet inte. Inte förrän båda snörändarna en dag bara försvinner.
Då är du en fetknopp.
Det är för sent. Jag kastade bort dem."
Men hon har rätt. Om du är en kille i 50-årsåldern
är det farligt att bära mjukisbyxor. Det är bara det.
För det är för lätt att ta fram kuken.
Jag tog fram kuken knappt halvvägs till toaletten.
Sen blir jag distraherad av nåt.
Sen hör jag frugan skrika: "Vad gör du med kuken framme?
Du är inte ens på toan än!"
Jag bara: "Nämen!
Jag visste inte ens att Olive Garden hade en salladsbar."
Jag vet inte. Jag är ingen bra feminist. Jag lyssnar fortfarande på R. Kelly.
Jag glömde hur bra musiken var tills dokumentären kom ut.
Folk flippar ut. "Vad ska vi göra med hans musik?"
Givetvis kommer jag inte att gilla hans nya grejer.
Om det inte är bra.
Men hans gamla musik, den är redan där.
Om du inte lyssnar på den är det som om han knullade barnen i onödan.
Okej, hör här…
Men kanske inte stöder kriget, men man stöder alltid soldaterna.
Gudars.
De flickorna tjänade vårt land.
De borde ha samma rättigheter som veteraner.
De borde kunna gå till skolan gratis, stiga på planet först.
Varför låter vi era farmödrar gå ombord först?
De har inte bidragit med nåt.
De där tjejerna är anledningen till att vi har remixen till "Ignition".
Herregud. Men såg ni dokumentären?
Jag visste inte att han hade sex med barn och höll dem i sitt hus.
Man bara: "Kelly, släpp dem nån gång.
Du kan inte ha hela högstadiets basketlag i källaren."
"Vi förlorar så många matcher.
Var är våra point guards?"
Jag tror att han hade sex med barn för att de var på samma nivå.
Jag bryr mig inte om ni skrattar åt det eller inte.
Jag var ignorerad i hela min barndom.
Jag hade älskat att få vara hemma hos R. Kelly.
Herregud. Det hade funnits så många barn att leka med.
Gud. Fan vad kul det hade varit att leka kull där.
R. Kelly skrev låten "I Belive I Can Fly".
Om han trodde att han kunde flyga,
trodde han nog att han kunde knulla barn och komma undan med det.
Tramporgeln.
Den dök bara upp!
Jösses. Tramporgeln är ett så deprimerande instrument.
Och du kan inte hata det heller. Det ser ut som en gammal gubbe med astma.
Gitarren är som en ung tonåring. "Ja, vi knarkar, mannen. Kom igen."
Tramporgeln är som: "Kan du släppa av mig vid templet…"
Det är första gången nån blir upphetsad
av att se nån närma sig en tramporgel. Det…
Den är vanligtvis soundtracket på begravningar.
Tramporgeln är toppen. Den behöver inte ens el.
Den är miljövänlig, så…
Den är också fattigdomssäker. Du kan inte klaga till regeringen.
"Vi kan inte ägna oss åt konst för vi har ingen el."
Regeringen säger bara: "Tramporgel."
Västerländska instrument kräver el, som elgitarr och elpiano.
"Fröken, får jag spela elgitarr?" "Nej. Du får en stöt."
Va?
Det är också intressant hur den är gjord. Den är gjord av trä och depression.
Och det är det enda instrumentet som låter som ordet "nej".
Som om det är "nej" i varje skala.
Så jag brukade fråga min lärare: "Får jag spela gitarr idag?" Hon bara…
Hur kan nåt gott komma av det?
Och inte bara på engelska, på vilket språk som helst. Som…
Nahi
Det är fantastiskt. Jag kunde börja gråta, och ni skulle inte höra skillnad.
Nahi
"Vilken alap!" Nej, han gråter.
Han gråter.
-Kommer vi göra er besvikna? -Vem vet?
Vi vet inte. Vi vet inte vad som kommer ske.
Nej. Hur så, Thomas?
För att det är en helt improviserad show.
-Vad betyder det? -Allt är påhittat.
-Vad menar du med det? -Du säger nåt, jag säger: "Ja, och…"
Så om jag säger: "Köttbullarna är väldigt goda."
Säger jag: "Ja, och de är gjorda av kött."
-Det är improvisation. -Det är improvisation.
Snälla. Jag blev knullad förra gången.
-Det gjorde du. Du blev knullad. -Ja.
Då vet du hur det är. Du kan göra om det.
-Jag vet. -Du vet inte om han ska få oss att knulla.
-Ja, så vänd dig om. -Gör det.
Sten, sax, påse. En.
-Okej? -Bara en gång?
Precis. Det går: Sten, sax, påse, kör!
-Okej. -Okej?
-Är det vad du ska göra? -Nej.
-Redo? -Okej.
Jag vet nog vad du ska göra.
-Okej. -På grund av det du visade.
-Jag är nästan säker. Redo? -Okej.
-Jag är helt säker på att jag slår dig. -Okej.
I verkligheten skulle jag slå dig.
-Okej. -På riktigt.
-Ja, jag tror… -Jag är så säker.
Det tror jag också.
-För jag är i huvudet på dig nu. -Ja.
-Okej, redo? -Det är nog därför jag blir knullad.
Vi är djur. Vi är inte mänskor som knullar utan samtycke.
Ja, det här är två gaseller som samtycker till
vem som får knulla vem via en enda match sten, sax och påse.
Redo?
-Okej. -Jag vet att du kommer förlora.
-Jag vet det. -Det tror jag med.
Jag vet inte varför jag är rädd.
-Det spelar ingen roll. -Nej. Det här har inga konsekvenser.
Det finns för alltid på video. Så om du förlorar, vet alla.
Alla vet att jag suger på sten, sax och påse.
Du kan ändra ditt svar nu.
Jag byter mitt om du byter ditt. Berätta om du byter.
-Nej. -Inte jag heller, din jävla idiot.
-Redo? -Ja.
Sten, sax, påse, kör!
Tack. Det var showen!
Tack, New York. Ni har varit bäst.
-Tack så mycket. -Tack så mycket.
Tack. Gracias.
Ni har gjort den här komedispecialen speciell!
Ni var asgrymma. Ha en bra kväll.
Tack så mycket, mina damer och herrar.
-Tack så mycket. -Tack, allihop.
Undertexter: Borgir Ahlström