Sara! Åbn døren!
- Hold op, Robert! Du er ikke rask. - Jeg har brug for drengen.
- Luk ham ikke ind. - Han er din søn!
Stop! Slip mig! Nej!
- Hold op! - Løb!
Charles.
Charles...
Charles?
"Kristus hos mig i en stille stund. Kristus i hver en fremmeds mund."
Nej, far! Nej! Nej, far!
- Stop! Vent, far! - Ned på knæ, Charles.
Nej, far! Du er ikke rask.
Ormen kommer. Jeg kan ikke stoppe den.
- Hvorfor? - Blod kræver blod, min søn.
Du må væk, Charles, og vend aldrig tilbage.
33 ÅR SENERE
HVALFANGERSKIBET NARHVAL DET JAPANSKE HAV
"Sandelig, sandelig siger jeg jer:
Den, der hører mit ord og tror ham, som har sendt mig, har evigt liv -
og kommer ikke for dommen, men er gået over fra døden til livet."
Charles. Har du tænkt over det?
Vi kan ikke opdrage vores døtre på skibet.
- Sådan følte du ikke tidligere. - Det er anderledes nu.
Børnene har brug for et hjem, en skole og rutiner.
Jeg ved, hvad du er bange for, men du er ikke din far.
Du ved, hvad du skal gøre. Gud gav os en gave med din fætters brev.
"Og enhver, som lever og tror på mig, skal aldrig i evighed dø."
Kaptajn. Er der noget, De vil tilføje?
Sæt kurs mod New London.
Blod kræver blod, min søn.
Bare rolig, Tane. Ingen kradser. Du behøver ikke at være bange.
- Kan I ikke sove? - Tane hørte kradselyde på skroget.
- Han tror, at mor vil op igen. - Tænk, hvis hun var i live?
Det garanterer jeg, at hun ikke var.
Loa?
Hun har ikke sagt noget hele dagen.
Børn, jeg har noget at fortælle jer.
Vi har arvet et savværk og et hus i Maine.
Efter min fætter Stephen. En mand, jeg knap kendte.
Han vil læge gamle sår i familien.
Huset har endda et navn. Chapelwaite.
- Skal vi gå i land? - Ja.
Det var jeres mors ønske.
Det er ikke et hus, men en herregård. Hvor rig var din familie?
Det er dobbelt så stort som et hvalfangerskib.
Hvad synes du, Loa? Jeg har selv svært ved at finde ord.
De må være kaptajn Charles Boone. Mrs. Cloris, tidligere husholderske.
Bobestyreren bad mig give Dem oplysningerne om huset og værket.
I mit fravær er huset blevet vandaliseret, men intet er stjålet.
De er mine børn. Honor, Loa og Tane.
Ventes mrs. Boone?
Min hustru døde for otte måneder siden.
I kan begynde at udforske, børn.
- Se! - Sikke en trappe.
- Så De kendte min fætter Stephen? - Siden han var spæd.
Hans far Phillip hyrede mig. Jeg så Stephen som min egen.
- Hvordan døde han? - Af sorg.
Alle oplever sorg. Det er sjældent dødeligt.
Stephens datter Marcella betød alt for ham.
Hun faldt ned ad kældertrappen og brækkede ryggen.
Stephen fandt hende og kom sig aldrig over det.
Døren til kælderen er i køkkenet, og De bør holde den aflåst.
Trapperne er farlige for børn.
Mrs. Cloris. Hvis De gerne vil blive, så har vi brug for en guvernante.
Tak, men jeg ønsker ikke at blive i huset.
- Hvis det handler om penge... - Det gør det ikke.
Jeg kan forhøre mig i byen og komme og gøre rent. For Stephens skyld.
Preacher's Corners er en time væk. Der finder De alle fornødenheder.
Natravne? Dem har jeg aldrig set i dagtimerne.
Pokkers.
Det er fætter Stephen. Jeg genkender ham.
Hvem er den lille pige?
Sandsynligvis Marcella. Stephens datter.
- Burde det ikke være hendes hus? - Hun er gået bort.
Og det der er Stephens far. Onkel Phillip.
Han var en hård mand. De kom på besøg engang. I Massachusetts.
De havde rigdom og status.
Stephen var altid sød ved mig.
Da de rejste, ville jeg rejse med dem.
Hvordan blev de så rige?
Min oldefar James brød kobber i bjergene.
Min farmor Silence udbyggede med savværket.
Hvorfor taler du aldrig om din far?
Han var en besynderlig mand, min far.
Ikke værd at tale om.
Kom, så udforsker vi resten af huset.
Børn, jeg skal lægge nogle ting i kælderen.
Trapperne er farlige. Ingen går derned. Er det forstået?
- Tane? - Javel.
Mrs. Cloris har efterladt lidt mad til os. Kylling og brød.
Velsign Dem, mrs. Cloris.
Vi skal nok komme til at trives her.
- Jeg ville ønske, mor kunne se det. - Også jeg.
Hvad synes du, Loa? Ville mor godkende det?
Du har nok ret.
Hun ville synes, at Chapelwaite var ekstravagant.
Jeg er enig, men jeg er også stolt af det.
Det er et symbol på slægtens foretagsomhed og fremgang.
Hvad har du brug for Loa?
Vi har desværre rotter.
De er kloge og ved, at vi har opdaget dem.
- Fandt De noget? - Det er forvirrende.
Hverken møg eller huller. Kun et par udtørrede kadavere.
Vi har rotter, mr... Fletcher. Sæt fælder op ovenpå.
Honor. Loa!
Det er vist her, man ender, når man har fået lavet sit portræt.
- Burde de ikke være på kirkegården? - Ikke nødvendigvis.
Dette var deres hjem. Det var deres valg at blive begravet her.
Jeg kan ikke lide det.
Kom, så går vi ind til byen.
Hvordan går det med skriveriet?
Jeg har hundrede dårlige ideer, men ingen god.
Emerson skriver for Atlantic, præcis som Longfellow og Stowe.
- Hvem er jeg? - Rebecca Morgan, forfatter.
Det har du altid været. Jeg og redaktør Lowell tror på dig.
En hel historie på fire uger? Det er for stort et pres.
Jeg forer en kiste til familien Albright. Gamle Gerald døde i går.
- Det kan du måske skrive om. - Er det den nye Boone-familie?
Goddag.
- Vi ses derhjemme, mor. - Vent, Rebecca.
KARANTÆNE
Hav tillid, Rose og Edward. Jeres datter skal nok blive rask.
Pastorens egen hustru mistede da to af sine egne.
At behandle sygdom med tro giver ingen trøst.
- Hvad betyder "karantæne"? - At nogen inde i huset er meget syg.
- Hvad har vi her? - Vides ikke, men de er ikke hvide.
- De er vel flygtet fra reservatet. - Talte han om os?
- Ja, det gjorde han. - Hvorfor?
Fordi I ikke ser ud, som han gør.
Han ønsker, at I skal skamme jer over, at I er anderledes.
- Vi mødes foran bageren. - Må vi få en småkage hver?
I må få to hver. Gå nu.
- Goddag. Må jeg tale med betjenten? - George! Du har besøg.
Hr. Betjent. Mit navn er Charles Boone.
- Er det virkelig? - Ja.
Min familie og jeg flyttede ind i Chapelwaite i går.
Det var vandaliseret med lasede gulve og møbler.
- Folk synes ikke om Chapelwaite. - Så I lader dem vandalisere det?
Hvis jeg var Dem, ville jeg sælge savværket og rejse væk herfra.
- Jeg har andre planer. - Tænk Dem om. De har børn.
- Hvad drejer det sig om? - Deres familie har et ry, mr... Boone.
Stephen bidrog til det. Og hans far, Phillip.
De var besynderlige og uforudsigelige mænd. Ikke gode mennesker.
De vil næppe finde mange venner i Preacher's Corners.
Folk fejrede næsten, at Deres fætter hængte sig.
APOTEK
- Tane. Hvad laver du? - Der ligger en bold.
Kom tilbage.
Nogen dræbte min kanin.
- Gjorde du det? - Nej.
- Jeg fik den, da jeg blev syg. - Tane. Kom her.
- Hvad er der galt med hende? - Det ved jeg ikke.
Hold jer væk. Hun er ikke rask.
- Susan! - Hold jer væk, børn.
Du må ikke gå ud. Det ved du.
Hvad er der?
Mr. Boone?
Pigerne er færdige med at gøre rent.
Tak.
Har De talt med pigerne om guvernantestillingen?
Det har jeg. Alle afslår.
Mrs. Cloris?
De sagde, at Stephen døde af sorg. Jeg vil værdsætte noget specifikt.
Hvis De har hørt, at Stephen tog sig af dage, så stemmer det.
- Jeg ville bare værne om hans ry. - Tak for det.
Det er et sørgeligt hus, kaptajn. Ingen Boone har været lykkelig her.
Vi bliver de første.
- Kan jeg hjælpe Dem? - Mr. Boone.
Jeg hedder Rebecca Morgan. De søger vist en guvernante?
- Ja. Har De erfaring med børn? - Jeg har selv været et.
Jeg boede hos en familie, da jeg studerede i Massachusetts.
Jeg hjalp med børnene i bytte for kost og logi.
Fortræffeligt. Kom indenfor.
Bare så De ved det, er børnene med til at afgøre, hvem vi hyrer.
Jeg vil også gerne supplere jeres uddannelse med lektiehjælp.
- Mor lærte os at regne og læse. - Ved hjælp af Biblen?
- Vi læste Brontë og Hawthorne. - Og "De tre musketerer".
"Frygt ikke stridigheder, men opsøg risikofyldte eventyr."
I og jeg er nok lige eventyrlystne.
Der er emner at udforske, som ikke dækkes i Preacher's Corners.
Filosofi, kunst og musik. Det studerede jeg på universitetet.
Må kvinder studere på universitetet?
Ja. Jeg læste på Mount Holyoke i Massachusetts.
Hvis jeg lærer jer det, jeg lærte på universitetet -
så kan I lære mig om jeres kultur og alle de underværker, I har set.
Lad være med at overdrive, Tane.
Hvilken nymodens observation. Det her var en fornøjelse.
Jeg håber at få lov til at lære jer bedre at kende.
- Far? - Kom ind.
- Nå? - Loa vil vist ikke have hende.
Loa, din mening tæller også, men så må du sige den højt.
- Alle for? - Ja.
Alle imod?
Så er det vedtaget.
Tak for muligheden. Jeg kommer i morgen tidlig med mine ting.
Mine børn er vidende, når det gælder bøger og skibe -
men de har brug for mere hjælp, end de tror, til at navigere på land.
Deres datter Loa, den stille...
Hun kan tale, men har ikke gjort det, siden hendes mor gik bort.
Så gør hun det igen, når hun er klar.
- Jeg bør ledsage Dem. Det er sent. - Jeg klarer mig.
Natravne.
- Godnat, mr... Boone. - Godnat.
Med natravnens sang kalder husets herre på hende.
Dødens forvarsel, siges det. Flygt fra natravnens sang, eller...
- Jeg vil tale med dig, Rebecca. - Det er sent, mor.
- Jeg ved, hvor du arbejder. - Jeg er Chapelwaites guvernante.
Hvorfor? Jeg sendte dig på universitetet for at blive til noget.
Du har en opgave for Atlantic Monthly. Spild ikke denne chance.
Jeg har allerede telegraferet min idé til mr... Lowell, som kunne lide den.
Der er kun én god historie i vores by, mor.
Rebecca, du ønsker ikke at få problemer med den familie.
Du tror ikke på alle rygterne, men ignorer dem ikke. Din far...
Far var Phillip Boones advokat, og han var dødsensangst for ham.
Stol på mig. Jeg ved, hvad jeg gør. Godnat, mor.
- Hvad hedder De, unge mand? - Able Stewart.
De har stået for bogføringen, siden min fætter døde.
De må være den nye mr... Boone. En fornøjelse at møde Dem.
Jeg gjorde mit bedste, så undskyld håndskriften. Jeg er selvlært.
Jeg værdsætter Deres indsats.
- Hvem af dem er Daniel Thompson? - Den store til højre.
Godt.
- Formand Daniel Thompson? - Det er mig.
Jeg holder styr på vagabonderne.
- Er De kaptajnen? - Mr. Boone er fint.
Ifølge regnskabet er produktionen faldet 60%, siden min fætter døde.
- Hvorfor arbejder mændene ikke? - De tager blot en pause.
Jeg bemærkede også, at alle har fået lønforhøjelse.
Alle undtagen Able Stewart.
- Hvordan kan det være? - Det kender jeg ikke svaret på.
- Hvad er det? - Deres fratrædelsesløn.
Tag den og forsvind.
Eller skær 600 fod brædder i dag og alle dage fremover.
Er det en ordre, kaptajn?
Jeg giver ordrer til havs. På land giver jeg alternativer.
Hør godt efter. Jeg har planer om at udvide savværket.
Vi gør som på et hvalfangerskib. Indkomsten deles i hundrede andele.
Huggerne får to, formanden tre, ejeren 30.
Jo mere I skærer, desto mere tjener I. Spørgsmål?
Så se at komme i gang.
- Hvad får den værktøjsansvarlige? - Én andel. Og to for bogføringen.
Jeg så ubetalte regninger sendt til Jerusalem's Lot.
- Er det min families gamle mineby? - Det stemmer.
Tak, Able.
Jeg kan hjælpe jer med at lave uhyggelige kostumer til allehelgen.
- Hvad kan vi være? - Genfærd, spøgelser, sigøjnere...
Hvad laver man på allehelgensaften?
Vi banker på alle døre i byen og beder folk om penge og mad.
Og der er lege. I en af dem ser man sin fremtidige ægtemand.
Der er også en leg med et pendul, hvor man kan tale med ånder.
Det er min yndlingsleg.
Man mener, at pendulet kan føre til en ånd.
Og hvis man ser en ånd, så skal den opfylde et ønske.
Må vi tale med ånden, hvis vi kender den?
Ja da.
Nord, syd, øst, vest. Ånd, vågn op og vær vor gæst.
Vinter, forår, sommer, høst. Lad os se dig, hør vor røst.
Denne vej.
Lad os se dig, hør vor røst.
Denne vej. Hold udkig.
Kan I se noget?
Ingenting?
Bøh!
Undskyld, jeg måtte bare gøre det.
- Var det en ånd, der gjorde det? - Der er bare træk.
Hvad var det?
En natravn. Den stakkel.
Den dør skal være låst.
- Der er noget dernede. - Jeg kan ikke lide den her leg.
Det er alt, hvad det er. Bare en leg.
Mr. Fletcher?
Vi går tilbage til opholdsstuen.
Hvad er et spøgelse?
En tilstedeværelse, der lurer i soveværelset, når vi slukker lyset?
Eller et minde, der hjemsøger sindets mørke kroge?
Et øjeblik.
- Mr. Boone. - Må jeg tale med Dem i enrum?
Jeg har irettesat mr... Fletcher for at have efterladt kælderdøren ulåst.
Men jeg har tre børn, der er bange i deres senge.
Jeg forstår.
Miss Morgan, jeg ved, at De prøver at knytte bånd med børnene -
men de prøver stadig at tilpasse sig deres mors bortgang og huset.
Så undgå helst flere lege om ånder og spøgelser.
Jeg ville bare fejre højtiden, men min stræben var misforstået.
- Jeg beklager. - Tak. God aften.
- Det er søndag i morgen, mr... Boone. - Ja?
Jeg spekulerede bare på, om vi skulle tage børnene med i kirke.
- Det synes jeg ikke. - Jeg er ikke særlig religiøs.
Kirken anvender skræmmetaktik og undertrykker kvinder.
Men det her er en lille by i Maine, hvor mennesker sladrer.
Deres børn er vidunderlige.
Jeg ved, hvordan det er at være unik i en by, der fordømmer særpræg.
Af og til er det lettere bare at passe ind.
Det kan De have ret i.
Tak, miss Morgan.
- Godmorgen, Grace. - Godmorgen, Alice.
Godmorgen, Alice. Dette er Charles Boone og hans børn.
Jeg hedder Alice Burroughs. Min mand er pastor for menigheden.
En fornøjelse at møde Dem.
Min far vil gerne tale med Dem. Det her var engang hans kirke.
- Lad gå. - Denne vej.
Vi venter.
Kaptajn, dette er min far, Samuel Gallup.
- Mr. Boone. - Det glæder mig.
Min far påpegede, at vi ikke har siddepladser til alle kirkegængere.
Nogle af dem er ret gamle.
- Vi står gerne. - Det er ikke det.
- Beder De os om at gå? - Mr. Boone, er børnene kristne?
De er så kristne, som de selv ønsker at være.
Vi bad til, at vi havde set den sidste Boone.
- Hvorfor det? - Deres familie er en plage for byen.
Nu må det være nok.
Jeg ved ikke, hvad der skete mellem Dem og min familie -
men hverken jeg eller mine børn var en del af det.
- Vi ønsker blot at begynde forfra. - Jeg er ked af at måtte skuffe Dem.
Vi går. Kom så, Tane.
- Har vi gjort noget forkert? - Kom, Loa. Nu!
Kom så med, Loa!
Skam jer!
Jeg beklager det med kirken.
Det er ikke Deres skyld. Samuel Gallup kaldte min familie en plage.
- Gallup er en gammel puritaner. - Det er ikke bare det.
Nogle klandrer Chapelwaite for sygdommen i byen.
De første, der blev syge, var to staldknægte, der arbejdede her.
Begge døde for to år siden. Siden er yderligere fem blevet begravet.
- Det er intet bevis. - Hvis det var, var jeg her ikke.
- Hvad laver Loa? - Hun vil være alene.
Så jeg bør lade hende være?
Bestemt ikke.
Jeg mistede besindelsen tidligere.
Jeg burde ikke have trukket i dig. Men du må bære over med mig.
Jeg forstår godt, hvorfor du klandrer mig.
Det gør jeg.
Din mor ville ikke være blevet syg, hvis hun var blevet på øen.
Dit ben ville ikke have fået muskelsvind af engelsk syge.
Men hun var så viljestærk, din mor.
Hun insisterede på at tage med.
Hun krævede, at vi skulle være en familie.
Jeg savner hende også.
Jeg savner hende, men du kan ikke tie for evigt.
Der er noget inde i dig, som du skjuler for os.
Det skræmmer mig.
Da far blev syg, sagde dr. Guilford, at jeg skulle brænde tøj og lagener.
Det gjorde ingen nytte, men det var rigtigt tænkt.
Vi må jage familien Boone på porten, før deres ondskab rammer os.
Din datter Susan er syg, Edward. Hvem står for tur?
Så brænd det ned.
Gør det.
PETROLEUM
Susan? Gå ind i huset igen. Det er koldt udenfor.
Jeg kan tage af sted i aften uden at klandres for det.
Jeg kan opdigte en historie om familien Boone og deres prøvelse.
Kun jeg ville vide det. Men deri ligger problemet.
For alene i mørket må jeg stå til ansvar over for mig selv.
Skjult bag tømmeret i denne mørke herregård findes sandheden.
Jeg kan mærke den.
Uden for huset ophobes frygten.
Uvidenhed spredes fra hus til hus ligesom sygdommen.
Hvem der?
Hvad drev denne slægt ned i det tragiske dyb?
Selvmord, drab og vanvid.
Sandheden om Chapelwaite findes i mysteriet om Charles Boone.
Ormen kommer.
Tekster: Mille Dyre Egegaard Iyuno-SDI Group