På en varm sommerdag ved Pixar Animation Studios...
...har en kjenning ankommet morgenmøtet.
Sitt ned. La oss snakke.
-Kjekt å se deg. -Går det bra?
-Sitt med meg. -Jeg vet...
Bob Iger er direktør for The Walt Disney Company,
som eier Pixar.
Og disse møtene,
der han kan diskutere idéer med sine kreative folk...
...elsker han.
Jeg får tegne. La meg i det minste gjøre det.
Det er alltid noe nytt å diskutere.
Nye konsepter, ny teknologi.
Det nådde Filippinene.
Nye muligheter.
Historiene er av natur vriene å løse.
Og en gammel historie
fra hans dager som programsjef for Olympiaden på ABC
kan også gi en god latter.
Alt begynner å smelte.
Bobsleigh-banen smelter.
Og jeg har ingenting å sende, utenom Sverige mot Romania i hockey.
Men til slutt,
passer han alltid på å minne kollegaene om deres største mål.
Mye av det vi gjør er for å inspirere publikum,
men det er like verdifullt og givende
å inspirere de som jobber for oss.
Ja.
Først og fremst motiverer kreativitet meg.
Det er...
Det er en så stor del av det vi gjør som selskap.
Jeg blir motivert av å jobbe med en utrolig stor og mangfoldig gruppe
ekstremt talentfulle folk,
som møter opp hver dag med lidenskap for jobben.
På enhver dag,
og på så mange steder...
...vil du finne talløse måter folkene hos Disney,
kalt rollebesetningen...
...bidrar på mot et felles mål.
Samarbeidet er det mest spennende.
Vi er dedikerte folk. Du vil være i stand til å løse problemer.
Jeg har for vane å være optimistisk.
Jeg trodde aldri jeg kunne bli god nok for Disney.
Hvert år ville jeg til Disneyland på bursdagen min.
Det var tanken på eventyr.
Jeg trodde aldri jeg skulle få gjøre Star Wars.
Det er en glede å jobbe med ting som vi alle elsker.
Jeg kan skape noe
som jeg aldri hadde trodd kunne finnes.
Jeg får fremdeles frysninger. Jeg føler vi gir dem en gave.
Dette er det de gjør...
...og hva det betyr.
Dette er En dag hos Disney.
EN DAG HOS DISNEY
Fortalt av Sterling K. Brown
Walt Disney, navnet er så inngravert i kulturen
at man glemmer det var en som het det...
...som i 1920-årene grunnla et selskap på,
mer enn noe annet...
...fantasiens makt.
1950 ER ASKEPOTT-ÅRET!
Barn ser sin første film...
Det Nærmer Seg!
...og det er magisk.
FILMEN VERDEN VENTER PÅ!
Besteforeldrene mine tok meg med for å se Askepott...
Styreformann og direktør
...da jeg var fire år.
I Brooklyn, New York, og å se en klassisk Disney-film...
ASKEPOTT
...tror jeg kanskje var et lykketreff,
for det har vært med meg siden.
Iger er en av flere millioner med den type historie.
Men gjennom hver generasjon
varer Walt Disneys lidenskap i selskapets hjerte...
...animasjon.
Jeg er en av dem som får tegne Mikke.
Jeg er stolt av at studioet stoler så mye på meg.
Det er som å få nøklene til slottet.
Jeg husker første gangen jeg tegnet Mikke offentlig.
Roy Disney, Walts nevø, var der.
Og jeg tenkte: "Herregud. Jeg bør ikke rote det til."
Da jeg var liten, var Dumbo den første Disney-filmen jeg så.
Jeg ble virkelig overrasket...
...av hvor bra animasjonen var og hva den fikk meg til å føle.
Det er livet, forsterket.
Animatør
Det er å lage noe som er større enn livet.
Jeg var en fokusert unge.
Jeg visste i tidlig alder hva jeg ville gjøre.
Jeg har laget nøkkelposisjonene.
Og nå plasserer jeg posisjonene imellom
Da jeg begynte å lage Super 8-filmene mine,
overga foreldrene mine villig spisebordet til meg.
Og jeg la frem alle tegningene mine,
og stua ble stedet jeg filmet alt
med animasjonskameraet mitt.
Legger ned et nytt ark.
Jeg trodde aldri jeg kunne bli god nok for Disney.
I 1974 søkte jeg på opplæringsprogrammet deres.
Og svaret var:
"Vel, du kom ikke inn, Eric, du er ikke god nok."
På slutten av åttitallet drev jeg mitt eget studio i London.
Det var et suksessfullt reklamebyrå.
Men jeg ble stresset av å jobbe med reklame.
Jeg tok med noen klipp til en animasjonsfestival i Los Angeles,
og det var et par fyrer fra Disney der.
En av dem var Charlie Fink,
som ringte meg en gang i måneden.
"Vil du si opp snart?" "Vil du jobbe for Disney snart?"
Charlie slapp til slutt bomba:
"De lurer på å lage denne filmen, Aladdin.
Og de lurer på å få med Robin Williams."
Jeg tenkte: "Om jeg ikke gjør dette nå,
går jeg glipp av noe stort."
Første uken hos Disney
begynner jeg å tegne skisser av Genie.
Og her er vi.
Om du ser på Mikke, så har han en organisk måte å bli tegnet på
der en linje leder til den andre.
Der samme gjelder Genie.
Du har alle disse linjene
som blir til noe helhetlig.
Så begynte jeg å lage Robin Williams-aktige Genier.
John og Ron sa:
"Hvorfor bruker du ikke noe fra Robins humoralbum
og animerer en Genie til det?"
Jeg vil snakke om schizofreni.
Tidlig test
-Nei, han... -La ham snakke!
Og jeg må si at en av de største gledene i livet mitt
er å ha fått Robin til å le.
Ai!
Ti tusen år gir deg skikkelig stiv nakke!
Rett sted til rett tid.
Animasjon var hipt igjen.
Aladdin nærmet seg toppen av det noen kaller renessansen.
Her er veggen min.
Shanghai-oppdraget var topp.
De ville dekorere en restaurant i Shanghai Disneyland,
med karakterportretter på veggene.
Jeg fikk til og med lage moderne karakterer som Anna og Elsa.
Når jeg må tegne karakterer fra Disney-galleriet,
føles det alltid som om de som skapte karakterene
sier over skuldra mi: "Gjør det riktig!"
Ofte kombinerte de to tegninger, som denne med Gaston og LeFou.
Hver av disse filmene har et tema og er universelle.
Hvor mange i vår generasjon taklet dødsfall i oppveksten
fordi de så Bambis mor dø?
Mor?
Det er ingen tråd som...
I Pinocchio er det: "Alltid la samvittigheten lede deg."
Når det gjelder Aladdin, var temaet: "Vær deg selv."
Og selv om de tar for seg alvorlige ting,
går du alltid glad ut fra en Disney-film, og føler at...
"Det der var topp.
Jeg skal se den igjen."
Walt Disneys navn er selskapets navn.
Jeg påminnes hver dag,
når jeg kjører inn på området, om selskapets arv.
Jeg mister aldri av syne ikke bare betydningen av det,
men også hvor heldig jeg er.
Nå vil vi dele vår nyeste og største drøm med deg.
Her er det.
Disneyland.
Da Walt Disney bygde Disneyland på 1950-tallet,
var parken laget for å gi alle eventyrfølelsen.
Jeg har noe til deg.
-Fest den på skjorta. -Skal du ha den på?
-Skal du ha den på skjorta? -Et konduktørskilt.
Jeg tenker ikke på det som bare et transportmiddel.
Damptogingeniør
Velkommen ombord.
Her i Disneyland prøver vi å gjenskape idéen om å reise
til et nytt sted og spennende sted.
Bare lyden av fløyta.
Dampkjelen.
Røyksøylen fra toppen.
Det blir jeg aldri lei av.
Du hopper på toget
og sendes automatisk tilbake i tiden.
Det var den gamle idéen om eventyr.
Det er en av tingene jeg liker best.
Velkommen til lokstallen.
Vi har fire forskjellige spor.
Vi står foran lokomotiv nummer fire.
Dette lokomotivet ble bygget i 1925 av Baldwin Locomotive Works.
Og det kom hit til Disneyland i 1958
og ble satt på skinnene i 1959.
En del av innvielsen da vi begynte å jobbe på jernbanen,
var å jobbe nattskift.
På natta måtte vi pusse all messingen.
Da jeg var to år, trolig et av mine tidligste minner,
ga bestefaren min meg et togsett til jul.
Og, som den sniken jeg var,
fant jeg det i skapet.
Og jeg husker at jeg stirret på togsettet nesten en måned i strekk.
Så kom jula endelig, og jeg åpnet det:
"For en overraskelse. Et togsett."
Jeg har det ennå.
På videregående skulket jeg...
...og tok lokaltog frem og tilbake,
og gjorde leksene mine i stasjonen.
Pleide å sitte der og nyte atmosfæren.
Tenkte på hvordan det var på 1940-tallet.
Og damplokomotivene som kom inn og ut fra stasjonen.
Alle ombord!
Mens jeg gikk på høyskole, mekket jeg biler
og tok motorer fra hverandre, alt jeg kunne få tak i.
Jeg kom hit mens jeg gikk på høyskole,
i håp om et glimt av damplokomotivene.
Nå kan jeg kjøre dem, og det er en oppfylt drøm.
Folk sier ofte at alt startet med en mus,
men for meg startet det med et tog.
Walt kom til Los Angeles, og det var der han tegnet Mikke Mus.
Han gjorde det på et tog.
Ofte kom han ut fra leiligheten sin
her på Main Street,
hoppet inn i et lokomotiv og kjørte.
Noen visste ikke engang at Walt Disney kjørte dem.
Han var som en stor unge med leketøyene sine.
God morgen.
Det jeg får gjøre er utrolig,
å sitte i førerhuset i et lokomotiv.
Det er også folkene, ikke bare de jeg jobber med,
som er likesinnede og morsomme å jobbe med,
men også gjestene.
-Husk å besøke huset til Mikke Mus. -Ok.
Det tilfredsstiller alt jeg trodde jeg ville gjøre i livet.
Det er ganske fint.
Jeg ville bli nyhetsoppleser på tv.
Tjuefem tusen billetter ble forhåndssolgt til konserten
med Grateful Dead, The Allman Brothers og The Band...
Jeg ville bli som Walter Cronkite.
Jeg oppdaget tidlig at sannsynligheten for at jeg skulle bli det
var ganske så lav.
Så jeg endret retning og endte opp som produsent.
Klokka 04.00
I New York City...
er en av kollegaene som oppfylte drømmen
om å stå foran kameraet...
-Morgen. -God morgen.
-Du oppfører deg vel?
...oppe før sola for å være klar til jobb.
Jeg elsker denne jobben.
-Hva skjer, Elvis? -God morgen.
Jeg elsker å si: "God morgen, Amerika."
Tenk det. Jeg får sette tonen. Vi får sette tonen for Amerika.
Nyhetsoppleser
Greit.
Arbeidstiden, som du så, jeg må tidlig til sengs.
Jeg elsker sport, og går glipp av noen av de sene kampene.
Det er lite å ofre.
Det blir en magisk dag.
Sal. Snart klar.
-Dette er teamarbeid. -Hva skjer?
-God morgen. -Herregud.
Kunne ønske kameraet kunne filme alt og vise
hva som skal til for å lage Good Morning America.
-Hva skjer, folkens? -God morgen.
Teamarbeid, disiplin, iherdighet.
Det tok jeg med fra idretten.
Dette er glam-familien min.
Dette er Elena, Petula, D'Andre.
Det hjalp at jeg jobbet hos ESPN,
at jeg elsket sport.
Jeg kunne alt om sport.
ESPN føltes ikke som en jobb. Ikke si det til noen.
Vi starter med den skremmende historien, Denver-historien...
Jeg elsket at å komme hit til ABC ga meg driv.
Jeg fikk en bra epost i løpet av programmet.
Knærne mine skalv under skrivebordet
første gangen jeg satt ved siden av Diane Sawyer.
Men så tok atleten i meg over, siden jeg innså at jeg var godt forberedt.
George Stephanopoulos. George.
Jeg fortjente å være her.
Og jeg er så takknemlig for støtten fra staben.
-En dag hos Disney. -Hei, folkens.
Optimisme er en muskel som blir sterkere av bruk.
Jeg fikk for vane i tidlig alder å være optimistisk.
Fem, fire, tre...
Jeg føler nesten at vi er en Disney-attraksjon.
Som om folk gleder seg til å se oss.
Nyhetene er alvor. Informasjonen vi formidler er alvorlig,
men det er også et segment i programmet vårt
der du er blant publikum.
-God morgen! -Hvordan har du det?
De kommer fra overalt, fra hele verden.
-Landet nettopp. -Landet nettopp?
Og er kjempesliten i armene!
De gir meg energi.
-Fint å ha dere alle her. -Takk.
Jeg er nysgjerrig. Nysgjerrighet.
Jeg mister aldri det av syne.
Jeg tørster alltid etter kunnskap.
Hver historie er en sjanse til å lære noe nytt,
og de beste gir mulighet for mer...
...som telefonen fra Washington i 2012.
Det gikk rykte om at daværende president Obama
skulle forandre standpunkt om likekjønnet ekteskap.
Jeg ble valgt til intervjuet.
SPESIALSENDING
Så jeg setter meg ned med presidenten av Amerika,
og sier til ham:
President, har du forandret standpunkt om likekjønnet ekteskap?
EKSLUSIVT
Det er viktig for meg å bekrefte at
jeg mener likekjønnede par burde få gifte seg.
Det var et veldig spesielt øyeblikk, det å være en del av noe historisk,
så jeg var fornøyd med meg selv.
En produsent er utenfor bildet med blå kort
med tidshint og små notiser, og alt.
Diskuterte du dette med...
Jeg trodde det skulle stå: "Du er best!"
Det stod: "Leppestift på tennene." Så da jeg...
Da han uttalte seg hadde jeg leppestift på tennene,
og moren min sa: "Med nesa høyt i sky så snubler du."
For jeg trodde jeg var noe stort.
Fikk det store intervjuet. "Jekk deg ned, Robin."
Sannheten var at Robin hadde mer å tenke på.
Etter å tidligere ha overlevd brystkreft,
hadde hun fått vite at hun hadde en alvorlig blodsykdom.
Jeg hadde...
Jeg var hos legen. Ingen visste at jeg var der.
Dette var før intervjuet. Dagen før.
Så, etter en lang undersøkelse,
sa en lege:
"Du kommer til å dø om ett eller to år."
Så når han kommer med uttalelsen,
og det blir nasjonale nyheter,
så raser tankene mine: "Kommer jeg til å leve lenge nok til å dra nytte av det,
som lesbisk, det denne mannen nettopp sa?"
Jeg har to slanger her, slik at det blir lettere å tappe blod
og få i meg medisin, som cellegiften jeg skal få nå.
Hun valgte å filme kampen sin
og invitere millioner av ABC-seere med på reisen.
Det at jeg ikke var på jobb i fem-seks måneder...
Når du får telefon fra toppledelsen i selskapet du jobber hos,
og Bob Iger var en av de første som ringte,
og jeg hadde hans fulle støtte, trengte ikke bekymre meg for jobben min.
Og jeg tenkte på andre i min situasjon, som må bekymre seg.
Jeg skal hjem!
Du bare kjemper for livet.
Håp i motgang.
Som et tema hentet fra en Disney-film,
og moralen er at Robin Roberts overlevde.
Alle har noe.
Moren min sa det til oss hele tiden
når vi var nedfor.
Hun sa: "Alle har noe, kjære deg."
Noe som kan sees på som en veisperring, brukte jeg som et hinder å hoppe over.
Ja. Det er det jeg elsker med morgenen, man vet aldri.
Jeg gjorde ikke dette for ingenting.
Ett minutt og tretti.
Derfor sier jeg at jeg er en blomstrer, ikke en overlever.
Jeg vil takke Robin Roberts for å være her.
Jeg var i ABC Sports i 13 år.
Da jeg gikk fra sport til underholdning,
de var like på den måten at
det viktigste med underholdning,
være seg ABC eller andre, var å fortelle en bra historie.
Etter lang klatring på karrierestigen i ABC og så Disney...
...ble Bob Iger forfremmet til direktør for selskapet i 2005.
Om du ser på Disneys historiefortelling, så lever optimismen
i nesten hver store historie som har blitt fortalt.
En av kunstnerne som skal bringe historiene til live,
er Pixars Jerome Ranft.
Selv om Pixar er kjent for dataanimasjon...
...gjør Jerome det på gamlemåten hver dag i hovedkvarteret,
med hendene sine.
Det er medfødt. Jeg bare elsker å lage ting.
Skulptør
Å være skulptør tilfredsstilte det behovet.
Jeg føler nesten som om det fant meg, jeg hadde en lidenskap.
Og jeg tok skulpturering på høyskolen.
Første prosjektet var et selvportrett i full størrelse.
Og da jeg var ferdig, tenkte jeg: "Dette er min greie."
Jeromes lidenskap har gitt liv til
Mike og Sully fra Monsterbedriften.
Og til og med en fisk ved navn Nemo.
Jeg blir vanligvis hentet inn når de vil finne ut
hvordan karakterene blir tredimensjonalt.
Og det jeg gjør, er pre-visualisering av 3D design,
før de bruker tid og penger på datautvikling.
Denne.
Du er del av en gruppe med folk
som skal løse estetiske problemer og ta estetiske avgjørelser,
som bidrar til at disse greiene blir fullførte prosjekter.
Jeg syns Waternoose fra Monsterbedriften...
Jeg var fornøyd med den.
Det var veldig komplisert. En veldig utfordrende skulptur.
Ingen ber meg gjøre noe om igjen.
Jeg har vært med på tre Biler-filmer, og alle var ulike hverandre.
Dette var tidlig i produksjonen av Biler 3.
På et tidspunkt skulle McQueen prøve å være i forkledning,
så forkledningen måtte passe denne typen karosseri.
Og dette var forkledningen.
Historien ble endret,
og skulpturen ble overflødig,
men på det tidspunktet var dette det den ble brukt til.
Det er ikke stolthet. Det er ydmykhet
over at denne karakteren, som er hele verdens, du vet...
Millioner av barn har vokst opp med denne.
En gang var han en tegning,
som gikk inn øynene mine og ut gjennom hendene.
Broren min jobbet hos Disney da jeg gikk på skolen...
Jeg pleide å besøke ham der
og ble veldig imponert av alle disse prosjektene.
Han sa: "Du hørte ham, kode rød. Jeg gjentar, kode rød!"
Jeromes bror, Joe, var en legendarisk Disney og Pixar-animatør,
som jobbet i tiår på noen av selskapets største filmer,
inkludert noen med sin bror.
Å få jobbe med ham på hva som helst, var en drøm som gikk i oppfyllelse.
Han ser det, og bare...
Jeg skjønte ikke hvor spesielt det var før han døde.
Joe døde i en bilulykke i 2005.
Han var bare 45 år.
Da han hadde gått bort og jeg gikk inn i denne bygningen,
så tvilte jeg på om jeg ville klare det.
Han ønsket ikke det.
Jeg har min egen karriere, og mine egne standarder som jeg gjør jobben med,
og jeg tror vi begge lærte det av våre foreldre.
Han hadde en innflytelse på meg, som jeg ennå prøver å forstå.
Jeg savner ham. Ønsker han var her.
Jerome fortsatte å berike familiens arv hos Disney...
...men det er færre og færre skulptører innen animasjon i dag.
Rollen min her er i forandring.
I begynnelsen
hadde de digitale modellørene databakgrunn,
og nå lærer de opp kunstnere i dataverktøy.
Og det finnes utrolig talentfulle digitale modellører
der ute i verden, og spesielt her.
Jeg vil bli bedre.
Det kommer aldri til å... Hvordan skal jeg si det?
Impulsen til å bli bedre i jobben min blir aldri borte.
Det dette selskapet er,
utenom en samling av mange talentfulle folk
og arven etter Walt Disney,
er et flott partnerskap...
...mellom kunstnere og teknologer.
Jake har sin egen personlighet, som man må elske.
Kreativ ingeniør
Når du treffer ham, så er han glad for å se deg,
og det føles bra.
Han er en vedlikeholdsandroide. Han elsker jobben sin. Veldig dedikert.
Jake snakker ikke, så han er mer som R2-D2.
Han bruker lyder, farger og lys for å kommunisere.
Han har ett øye.
Gult betyr glad. Blått betyr trist. Rødt betyr sint.
Grått betyr: "La meg være i fred."
Hva syns du om designet, Tanner?
Ashley Girdich er i California...
Ser bra ut. Klart for felten.
...som medlem av Walt Disney Imagineering...
...der hun skaper ekstraordinære måter
for gjestene å interagere med Disney-historiene.
Den dagen han slapp løs ute
hoppet, ropte og lo jeg.
Å ha en karakter som beveger seg fritt rundt
imponerte folk.
Alle prøvde å finne ut hvordan han ble styrt.
Han var sin egen karakter, ingen trakk i trådene.
Jeg tror de vriene idéene er de som trigger oss mest.
Ting som vi tror er umulige eller uhørte,
vi gjør alt for å få dem til.
Alle operasjonspartnerne jeg har snakket med, sier at det passer bra...
Jeg tror en av de største utfordringene er selskapets rykte.
Du må være på topp.
Vi bygger ikke bare og sier: "Hva kan dere bruke den til?"
Jeg tar en karakter og sier: "Kan jeg gi den liv?"
Da vi testet Jake i parken,
fikk vi et par unger til å legge hendene på skuldra hans
og bare gå ved siden av ham.
De ser ham som sin venn og blir glad i ham med en gang.
Ungene går bort og klemmer ham.
De legger armene rundt ham og kysser ham.
-Hold meg! -Og du innser
hvordan disse karakterene inspirerer.
Hei.
Vi oppdaterer ham konstant.
Og nå prøver vi å refaktorere noe av kodingen hans,
slik at han kan virke litt bedre enn før.
Mer responsiv, mer pålitelig.
Jeg vil at han skal vare for alltid.
Du må være motstandsdyktig for å introdusere noe nytt
og finne måter å løse problemer på.
Vi hadde elsket om karakteren våre hadde naturlig språkbehandling og kunne snakke.
Teknologisk sett er det fremdeles veldig vanskelig,
og spesielt i en fornøyelsespark.
En interessant utfordring.
Så, vi får se. Vi jobber med saken.
Drømmen min er å reintrodusere noen av karakterene
i parken, akkurat slik de er på skjermen.
Jeg tror drømmer er veldig viktige,
for de kan samle oss om å få til noe
som vi kanskje ikke hadde klart alene.
Å leve ut drømmene dine slik gjestene i parken gjør,
er egentlig en annen måte å si:
"Jeg kan skape noe som ikke finnes i virkeligheten."
Du får ikke med androiden.
Når du tenker på resultatet av arbeidet ditt,
så er det millioner av smilende ansikter.
Jeg elsker denne fyren.
En flott grunn til å stå opp.
Vanligvis, når jeg bare tegner,
så kommer det fra en følelse inni meg.
Det flyter ut av hånda mi. En følelse jeg prøver å tegne.
Illustratørleder
Noen av favorittene mine å tegne er nevøene mine.
Jeg har alle disse gode minnene og opplevelsene med dem.
Jeg hører dem le og leke med hverandre.
Og det er dit hånda mi styres.
Foreldrene mine kom fra Taiwan. Faren min kom hit i 20-åra
og forelsket seg i landet.
Så dro han tilbake til Taiwan og hentet min mor og meg.
Jeg vokste definitivt opp som Disney-unge.
Jeg husker jeg hadde en Disney-bok på kinesisk,
men det var Disney-karakterer, og moren min leste høyt.
Og selv om vi ikke helt forstod det vi leste,
så fortalte bildene historien.
Så jeg har alltid vært glad i bilder.
Da jeg begynte å jobbe med animasjon, stod jeg faktisk ved et veiskille.
Jeg vurderte å kanskje bli lærer
fordi jeg elsker barn,
og det ville være fint å ta kunsten inn i skolen.
Men mens jeg forberedte meg til skolen,
så sendte jeg søknader overalt, inkludert Disney.
Og jeg kom inn på alle skolene jeg søkte på,
men så ringte de fra Disney, og det var ingen tvil.
Jeg ville jobbe for Disney.
Som illustratørleder
jobber jeg med et team av kunstnere og gir dem kunstnerisk veiledning,
sørger for at alt er på linje.
Vi tar en films kunstneriske uttrykk
og lager vår egen stil i bøkene.
Den første billedboka jeg jobbet med var Sofia den første.
Jeg liker boka godt, for jeg fikk legge til
små blomstermønster rundt teksten gjennom hele.
Og det var gøy å kunne legge til de små hjertene over i-ene.
Og det føltes mer personlig.
Det er noe jeg også ville ha gjort som barn.
Jeg jobber med de mest kreative folkene jeg vet om.
Her har vi forsiden til Frost.
Så har Winnie og jeg snakket om spesialeffekter.
FROST II
Når en film er i produksjon,
begynner vi å illustrere bøkene til filmene.
Vi tenker på en burgunder farge som matcher Annas kjole.
Den har en veldig Frost 2-farge, så alle palettene henger sammen.
Noen bøker gjenforteller filmen,
mens andre bygger videre på historiene.
Som leder veileder jeg teamet med kunstnere
slik at de kan illustrere en bok som ser sammenhengende ut,
selv om flere jobber med den.
Dette er til boka som bygger videre på Toy Story 4. Og...
Jeg liker å jobbe med bøker som bygger videre,
fordi du får forlenge livene til disse karakterene
som du forelsker deg i når du ser filmen.
Når jeg var yngre og så en film,
så tenkte jeg: "Hva skjer etter de giftet seg?"
Eller: "Hva skjer når eventyret er ute?"
Vi får dette grunnlaget å jobbe fra, men vi får ta det i så mange retninger.
Denne boka er morsom.
Handlinger er lagt til et karneval, så det er passende.
Å bygge historiene videre
utvikler forholdet mitt til karakterene.
Du kommer nærmere dem,
fordi vi får fortelle det som skjer videre.
Jeg hjelper Jeff med forsidene til Frost 2.
Noe av det jeg liker best med jobben er når vi får samarbeide med filmskaperne.
FROST
Det er de som skaper verdenen og folkene.
Og å ha førstehånds tilgang til all denne kunnskapen
hjelper oss å gjøre bøkene våre så vidunderlige.
Vi har bestemt oss for kjølig sølvblekk, slik at det skimrer.
Slik at det vil stå frem.
Du har et litt mer analogt fargevalg...
Produksjonsdesign
...som er mer begrenset,
men det harmonerer med omgivelsene.
Du gjenkjenner dem umiddelbart som Anna og Elsa.
Jeg syns det kanaliserer estetikken fra Frost.
En annen av favorittbøkene mine var Three Little Words.
Jeg elsker virkelig budskapet i boka, det at man bare må fortsette å svømme.
Jeg syns det er et positivt budskap til barn,
og også noe jeg forteller meg selv hver dag.
Kunst tvinger meg til å finne stemmen min.
Den gir meg en måte å uttrykke meg selv på.
Og jeg har lært å elske meg selv
fordi jeg har lært at alle uttrykker seg forskjellig.
For kunstnerne og publikum
gir Disneys skapelser kontakt med historienes magi.
Og for mannen med overoppsynet
tilfredsstiller ingenting mer enn å se de største,
mest ambisiøse skapelsene komme til live på nesten uforståelig vis.
Når du ikke bare kan oppleve historien, men også leve den ut...
...er det en veldig sterk opplevelse å ha.
Og den skapte umiddelbar begeistring da den åpnet i 2019,
i både Disneyland og Disneyworld.
Åpninger er vanskelig
fordi du gir en stor bit av hjertet ditt til verden for første gang.
Det å gi det fra seg og vente på reaksjonene...
Kreativ direktør
...du vet ikke hva de blir.
Star Wars er blitt bygget av fans i 45 år, nå.
De lever og ånder for Star Wars hver dag,
og dette landet vi har bygget
gir dem et sted å leve ut sine Star Wars-historier.
Jeg føler at vi skylder dem den best mulige opplevelsen de kan ha.
For dette er noe som, du vet,
de har ventet hele livet på å se.
Og mens Disney planla Galaxy's Edge,
dro Eric Baker verden rundt...
...på rekvisittjakt
for å overbevise den mest kunnskapsrike fanatiker...
...om at hver detalj i parken er korrekt.
De får gleden av en totalt oppslukende verden
som de opplever for første gang.
Dette er første gang gjestene får se det rett foran seg.
Å kunne gå 360 grader rundt noe
og virkelig studere det: "Der er det og der er det."
Og å se alle disse tingene de har sett på film i alle år.
Ingenting kan måle seg med reaksjonen i gjestenes ansikter
den første gangen de går inn i noe vi har laget.
Det gjør hvert minutt med blod, svette og tårer verdt det.
Jeg blir på gråten. Beklager. Jeg er emosjonell.
Bare i denne butikken alene...
...henger det mer enn 63 bur i taket.
Og alle burene er forskjellige.
Noen av dem er faktisk laget av studiolamper fra filmsettene.
Det er et utrolig og vakkert kaos.
Jeg vokste opp i en småby i nordlige Georgia.
Vi hadde ikke kino. Du måtte til nabobyen for å se film,
så å gå på kino var noe spesielt.
Jeg så ikke Star Wars før den hadde vært ute i ett år.
Det forandret livet mitt.
Jeg ville jobbe med underholdning.
Jeg var på en fest en kveld
der det dukket opp en rekvisittleder fra et tv-program,
som så noe av det jeg hadde bygget.
Og han spurte meg om jeg var interessert i å bli rekvisitør.
Å gå fra film til virkelighet
betydde å bygge ting som varer lenge.
Det du bygger for et filmsett skal vare noen dager
før det blir kastet.
I England dro vi til flykirkegårder,
for vi var faktisk ute etter flydeler
for å matche greiene i filmene.
Plutselig ser vi et 747 på et jorde,
som de røsker deler av.
Så går vi inn og sier: "Jeg tar alle 91 kilometerne med kabel
og det setet, det setet og det kontrollpanelet."
Når hjelmen tas av,
henger han den på en stumtjener eller har han et stativ?
Litt av moroa var å finne ut av ting som
kameraet ikke hadde vist,
og å få utvide et univers som vi har elsket hele livet.
Han tror jeg er berømt...
...barnebarnet mitt. Jeg sier: "Nei, jeg er ikke det. Ikke egentlig.
Jeg bare lager disse greiene.
Noe jeg ville i livet var å jobbe med Star Wars. Kan krysses av listen nå.
Det gir meg frysninger.
Om Walt kunne se selskapet i dag,
tror jeg han ville vært veldig stolt av
at ikke bare lever arven hans videre,
og at verdiene i historiene hans fremdeles eksisterer,
men også at vi har fulgt i hans fotspor
og fortsatt å ta sjanser og utforske nye områder.
Selskapet fant nye områder
da Disney's Animal Kingdom åpnet i Orlando i 1998.
I dag blomstrer parken som aldri før...
...takket være en spesiell type omsorg bak kulissene.
Peri er et trepiggsvin.
Hun er dressert til å la oss undersøke henne med ultralyd.
Det gir oss muligheten til å følge graviditeten hennes hele veien.
Veterinær
Slik kunne vi vite at hun og babyen var friske.
Når det er et foster, er det lettere å se.
Akkurat nå ser vi bare urinblæren hennes.
Og der kan du se litt av livmoren.
Nå er det bare en kontroll,
men vi skal også forberede oss til en ny graviditet.
Helt siden jeg var liten,
har jeg prøvd å hjelpe dyr og helbrede dem.
Det har vært en medfødt del av oppveksten min.
Hittil...
Der, ja.
Jeg kom på besøk under en veterinærkonferanse,
og ble bare så imponert.
Jeg elsker fasilitetene.
Jeg elsker muligheten til å ta vare på dyra, også.
Mens jeg ble kjent med alle veterinærene syns jeg det var et fantastisk team.
Og på grunn av alt det ble jeg fristet til å komme hit.
Det er det jeg elsker mest.
Vi har et mangfold av dyr, både landlevende og vannlevende.
Det lar folk komme tett på.
Det lar folk forstå dyra,
og gir dem en mulighet til å bry seg om og knytte bånd til dyra.
Vi har folk som kommer hit fast,
som kjenner alle de forskjellige dyra.
Som gorillaene. Det er noen folk som vet navnet til alle gorillaene.
Og gjestene besøker dem,
noe som er en unik mulighet.
Vi gjør rutineundersøkelser av mange av dyra våre.
Og i dag undersøkte vi en pigggrokke.
-...på 950, så det er bra. -Perfekt.
Dette er en hunn som har vært hos oss. Hun heter Dexy.
pH-verdien er 8,6.
Akkurat nå måler vi oksygennivået
i området hun oppholder seg.
I dag er det rutineundersøkelse.
Og på grunn av det må vi gjøre litt mer.
La oss se på gjellene hennes.
Hjerteslagene er topp. Rytmen og raten er topp.
Så jeg har ingen bekymringer.
Vi tok ultralyd også,
noe som gir utmerket innsyn til alle organene hennes,
slik at jeg kan vurdere helsen hennes innenfra.
Ja, føles som den er bra igjen.
En typisk dag kan bli alt fra en graviditetsundersøkelse av en skorpion,
til en fugl som skader seg i en av fugleinnhegningene.
Man må være ganske kreativ.
Hver dag må vi finne ut
hvordan man bandasjerer et dyr som normalt sett ikke kan bruke bandasje.
Så, hvordan bandasjerer man en fisk?
Eller en liten fugl med brukket ben? Hvordan fikser du det benet?
Og så finner man på å bruke tannpirkere og tape for å lage skinner.
Og så er det bevaringsaspektet. Disney bryr seg om bevaring.
Vi har alle sammen mulighet til å jobbe med bevaring støttet av Disney.
Jeg er særlig interessert i å jobbe med gorillaene
i Den demokratiske republikken Kongo, gjennom et program som heter GRACE.
Det er Gorilla Rehabilitation and Conservation Education Center,
som tar seg av foreldreløse gorillaer.
Vi kan rehabilitere gorillaene
og plassere dem i familiegrupper av gorillaer,
med et endelig mål om
å reintrodusere dem til trygge omgivelser.
-Hva tror du? -Muligens.
-Ok. -Jeg kan legge den der.
-Funker det? -Det kan funke.
Alle dyrene kan bite og klore.
Noen ganger må du være sikker på at du forstår dyret.
Men vi har også dyrepassere som kjenner dyrene godt
og kan hjelpe oss med sikkerheten.
Slik, ja.
Godt jobbet.
De tar valg.
De kan bestemme seg for å samarbeide
når vi undersøker dem, eller de kan velge å gå.
Hei, jenta mi.
-Godt jobbet. -Flink jente.
Noen ganger er det vi gjør fantastisk. Vi får se dyrene bli født.
-For en flink jente. -Flink jente.
Hun gjør en bra jobb.
Vi får se dem overvinne problemer, og det er fantastisk.
Å være veterinær er trolig en av,
etter min mening,
de mest givende jobbene du kan ha.
Søtnos. Det er bare til deg. Godis.
Vi er alle på mange måter
ikke bare i samme selskap, men gjør det samme,
som er å nå ut til folk i hele verden
på overbevisende måter, og prøve å røre folk.
Madrid, Spania
I Madrid, Spania,
vil de prøve å røre folk med to forestillinger
av den vidt elskede sceneversjonen av Løvenes Konge...
...drevet frem av begavede skuespillere.
Hver begynnelse av showet gir en ny følelse, en ny energi.
Test, test, test. Det er bra.
Den første kunngjøringen betyr mye
fordi du ser publikum skrike.
Men idet kunngjøringen startes er det stille. Så braker det løs.
Øynene deres er på meg.
Å synge gir meg stadig frysninger.
Spesielt den første sangen.
Jeg kommer ikke over den første sangen, "Livets Sirkel".
Jeg ser på enkelte publikummere
og får en forbindelse med dem, og det er enda bedre når de gråter.
Jeg bare...
"Jeg føler deg."
Jeg er veldig stolt. Det er en veldig spesiell rolle.
Jeg føler meg beæret over å ha fått den tiltroen.
Sør-Afrika
Zamas reise til Madrid begynte årevis siden i Sør-Afrika...
...der hun vokste opp og drømte større for hver sang.
Jeg tror jeg var fem. Jeg komponerte en sang.
Og visste jeg elsket å synge.
Og som niåring tenkte jeg: "Jeg tror jeg elsker å synge."
For jeg etterlignet venninnen min, som sang bedre enn meg da.
Hun kan synge, så da kan jeg også prøve. Jeg skal være kompetitiv.
Jeg sang og sang til jeg ble bedre enn henne.
Zama dro til London som støtte for venninnen på en rolleprøve.
Regissøren så henne og spurte om hun kunne synge.
Min første rolleprøve var ikke bra.
Jeg hadde nettopp avsluttet min første musikal i Sør-Afrika.
Det var en lang kø, og jeg spurte: "Hva er denne køa til?"
"Løvenes Konge-prøver." Jeg sa: "Hva er det?"
Jeg dro til videobutikken og kjøpte DVD-en.
Jeg tenkte: "Skal jeg være en tegneseriekarakter?"
Fire dager senere ble hun tilbudt rollen som Rafiki...
...uten noe som helst skuespillererfaring.
Jeg har stunder der jeg faktisk mediterer.
Jeg lukker øynene.
-Renser sinnet. -Ikke sant?
Jeg er takknemlig for å være med på reisen.
Jeg er klar!
Å være med i dette showet lærer meg å bli en bedre person hver dag.
Alle sangene er spesielle for meg.
Alle forteller en historie.
Og "Livets Sirkel", den bare treffer noe i meg.
I en sirkel av liv
Vi er så sammenbundet på denne Jorda.
Vi trenger hverandre.
Det er for mye. Dypt.
Den treffer noe i meg som da jeg ble født.
Hvor lykkelig det gjorde familien min.
Og hvilke problemer vi har hatt.
Foreldrene mine er borte.
Jeg føler at de fremdeles er med meg når jeg fremfører denne sangen.
For når jeg snakker med Mufasa
så snakker jeg med foreldrene mine.
Derfor er jeg takknemlig for reisen,
for jeg har forandret så mange folks liv.
Å vite at noen er triste når de kommer hit.
Vi opptrer, og de går glade hjem.
Det er en fantastisk reaksjon. Det føles som vi gir dem en gave.
Det får meg til å føle meg velsignet.
The Walt Disney Company er nesten hundre år.
Og det er ekstraordinært å tenke på at et selskap
som har holdt på så lenge som vårt,
fremdeles på mange måter er veldig relevant for verden i dag
som er helt ulik den verdenen som eksisterte i 1923,
da Walt og broren Roy startet selskapet.
Et annet selskap som tålte tidens tann er Marvel,
som Bob Iger la til i Disneys portefølje i 2009.
Akkurat som Bog Iger jobber Ryan Meinerding i Los Angeles.
Han begynte med Iron Man...
...og er nå leder for visuell utvikling hos Marvel Studios.
Ryan lager de første skissene
som til slutt blir karakterenes kostymer.
Noe jeg elsker med film er å bli med på heltens reise...
Leder for visuell utvikling
...og skape visuelle uttrykk
som vil sikre publikums empati
og ta dem med videre i filmens reise,
og gjør at de alltid heier på heltene.
Marvels superhelter er mektige, ikke bare på grunn av kreftene,
men også fordi de har mange feil.
Man relaterer til Spider-Man fordi han har vanlige problemer.
Han har problemer med kjæresten.
Problemer med tante May. Problemer på skolen.
Jeg foreslo at Spider-Mans øyne skulle vise følelser.
De skulle bevege seg og forstå
det Peter tenker under drakta via øynene.
Det er noe av det jeg er mest stolt av
å ha fått til her hos Marvel.
Noe av det beste med jobben
er å lage noe ikonisk.
Jeg tenkte på måter Thanos kunne angripe Doctor Strange.
Kunstner - visuell utvikling
Jeg tenkte han kunne ødelegge planeter...
Mange av oss som jobber her er fans.
Og la det komme gjennom som portaler eller kometer.
Bare la det regne ned.
Mange av karakterene er nesten inngrodd i oss.
Det å bry seg om å finne nye måter å representere dem på
-i fortellingen... -Jeg syns de er topp.
...driver meg fremover.
Om jeg møtte den 13 år gamle meg
og fortalte ham hva jeg jobber med i dag, så hadde han ikke trodd meg.
Å ha jobbet med karakterer som Captain America og Iron Man...
...folk elsker dem.
Og om du respekterer karakteren,
vil folk fortsette å elske dem. Det liker jeg.
Jeg har alltid elsket dem.
Jeg begynte å kjøpe tegneserier da jeg var 10 eller 11.
Så leste jeg tegneserier som tenåring gjennom hele 90-tallet.
Så jeg fikk et tidlig forhold til karakterene
og har vært heldig nok til å få en jobb
som lar meg dra nytte av å være blodfan.
Det pleide å være slik at en fyr som meg lagde blyanttegninger
som måtte godkjennes før noe ble laget.
Poseringen vi er interessert i...
Noen av de første poseringene var ikke helt dynamiske nok.
For stiv. Ikke truende nok.
3D-modellør og kunstner
Han er en mektig karakter og må føles mektig.
Man bruker datamaskiner og får høyere oppløsning,
mer ferdige bilder.
Vi kan faktisk oppnå noe
som er så nært ferdig som mulig.
Alt i alt måtte det rundt 30 eller 40 versjoner til.
Og hensikten med det var
å skrive det ut på en 3D-skriver
og gi det til regissørene og produsentene,
slik at de kan se karakterene fra alle kanter.
Vi jobber med rundt tre filmer i året og tar på oss flere prosjekter underveis.
Å finne måter å klare det på
og løse problemer fra et kunstnerisk ståsted,
designproblemer,
og også lede teamet mitt og hjelpe dem med å løse problemer.
Og jobbe med visuelle effekter og kostymeavdelingen
for å kunne gjennomføre designene våre på virkelig fantastisk vis,
det er nok til å holde meg opptatt hele uka
og inn i helgene...
Som kunstner vil jeg alltid gjøre det bedre enn forrige gang, også.
Kunstnere vil utvikle seg.
Vi har alltid nye muligheter til karaktertolking.
Alltid nye steder de drar
i historiene filmskaperne finner på.
Og vi får virkelig muligheten til å utfordre oss selv.
Dette er Captain Americas kostyme fra The First Avenger.
Det er en kulminasjon av ham i den filmen,
en blanding av å være et symbol og en soldat.
Det var også første gang jeg prøvde å innlemme stripene og stroppene
som en del av kostymet.
Og gjøre dem til en aktiv del av kostymet.
Fra Andre verdenskrig-estetikken til slutten på Caps reise,
så har han trolig hatt seks kostymer
mellom dette og det The First Avenger-kostymet.
En av utfordringene med denne drakten var å få skjellene bra.
Mye av jobben min er å inspirere folk,
men også å la folk løse problemer.
Vi gjorde masse repetisjoner der fronten så perfekt ut.
3D-modellør
Men når man går til tre fjerdedeler
blir de linjene svakere og ser ikke like bra ut.
For kunstnere kommer frykten for å feile med hvert penselstrøk.
-Rette linjer på en kurve. -Jepp.
Du starter med blanke ark og bygger på.
Og mange ganger tar du et feilsteg. Går i feil retning...
Det er en rar båndform.
...og må få ny kurs.
Jeg må takle feilskjær hele tiden, hver dag.
Når du ser det sier du: "Kult, skjellene."
Men alt arbeidet som legges ned for å bringe dette
til live er utrolig.
Jeg håpet det ville se bra ut,
og det ble bedre enn jeg hadde ventet.
Hver del av denne reisen har føltes som om
det ikke kan bli større eller mer fantastisk.
Og likevel klarer filmskaperne og Marvel Studios å lage noe
enda større enn før.
Det er nostalgisk for meg. Karakterene utløser mye nostalgi
fordi jeg elsket dem fra barneåra.
Og nå har jeg jobbet hos Marvel i litt mer enn 13 år,
og minnene vil jeg
holde kjær resten av livet.
Hver dag rundt om i verden,
i fornøyelsesparker og studioer, på scener og sett,
er folkene hos Walt Disney samlet om idéen
som har ledet selskapet siden Walt selv pønsket den ut.
-De forteller historier. -Jeg er klar!
De inspirerer folk.
Og gang på gang beviser de
kraften av sin fantasi.
Jeg er den samme fyren jeg var da jeg gikk ut av høyskolen i Ithaca i 1973...
FILMEN VERDEN HAR VENTET PÅ!
...som så Askepott.
Jeg elsker historier.
Og jeg elsker det jeg gjør.
Jeg blir motivert av at The Walt Disney Company
har en så spesiell plass i verden.
Vi skaper lykke med historiefortellingen vår.
Slik liker jeg å se det.
Ganske motiverende.
Tekst: Magne Hovden