Hvorfor er kjøring et så vanskelig konsept i denne byen? Kjør!
- Vær så snill. - Jeg tror ikke de kan høre deg, mamma.
Hei, Iz, du er singel, ikke flerakset, ikke sant?
- Hva snakker du om? - Foten din.
Jeg forstår. Hvorfor bryr du deg?
Det er for høyskole-essayet mitt. Spesifisitet er viktig.
Så du skriver om funksjonshemmingen hennes i essayet ditt?
- Du er en idiot. - Hei, høyskoleopptak er konkurransedyktige.
- Hva vil du ha av meg? - Høy på 78, lav på 68.
Kommer ned til luftige 65 grader i storbyen i kveld. Morgenrushet...
- Drøm videre, kompis.
- Hva er galt? - Det er min nye sjef.
- Han er en skuikkelig drittsekk. - Hva gjorde du?
Takk for at du tror at alt dette er min feil. Det er veldig... det er veldig søtt av deg.
Jeg har vært sent ute, noen ganger.
Vel, det er en veldig enkel løsning. Slutt å levere oss på skolen. Du trenger ikke kjøre oss.
- Det er rart. - Vi kan ta bussen som alle andre barn.
Ærlig talt, denne helikoptermamma- greien må stoppe.
Kanskje ting ville vært enklere hvis vi flyttet tilbake til San Bernardino og du ga pappa en ny sjanse.
Hold an her, tuller du? Iz, han fortjener det ikke.
- Han gjør sitt beste. - Nok, ok? Vær så snill, bare slutt.
Hva i...
Mamma?
Herregud.
Hold dere fast.
Jesus!
Mamma, se opp!
Går det bra? Går det bra? Ok, kom igjen. Hold sammen.
Kom igjen. Løp, løp, løp, løp!
Mamma!
Går det bra?
Løp, løp!
Izzy, Izzy, hvor er Josh? Josh?
- Josh! - Fortsett, jeg skal hente ham.
- Nei! - Josh!
- Mamma! - Izzy!
Bare hold fast, ok!.
Izzy.
- Du må gå. - Nei, jeg har deg.
Jeg elsker deg.
- Løp! - Nei! Mamma!
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968
- Hyggelig å møte deg, Gavin. - Vel, jeg setter pris på at du tar deg tid.
Jim Giffords insisterte. Sier at du var den beste piloten han noen gang har hatt under kommandoen.
- Vel, Jim er tilbøyelig til å overdrive. - Så jeg hører at du søker jobb.
Jeg har vært ute av Luftforsvaret de siste to årene, så, jeg leter etter en vei inn igjen.
Hvorfor den plutselige interessen etter all denne tiden?
Min kone og barna flyttet til LA for et par måneder siden så, jeg ønsket å være i nærheten av dem.
Derfor følte jeg at det kunne være en plass for meg her.
Jeg så på filen din, Gavin.
Sa at flyet ditt styrtet i ørkenen for tre år siden.
Og at du etterpå begynte...
Jeg er ikke sikker på hvordan jeg skal si dette, men du begynte å se ting.
Jeg vet hvordan det høres ut.
Jeg hadde en ganske dårlig hjernerystelse. Legen sa at det var en resteffekt.
Hør her, sannheten er at alt er bak meg nå.
Jeg har ikke hatt en episode på veldig lenge.
- Men du ble medisinsk utskrevet. - Jeg ber deg ikke om å sette meg i en cockpit.
Jeg tar det du har.
Jeg vet det er mye å be om, men jeg har 20 år bak meg og det er uvurderlig erfaring.
Jeg vil bare hjelpe.
Vel, ingen garantier, men la meg se hva jeg kan gjøre.
Førstehjelpspersonell er allerede på stedet. Ødeleggelsen er hinsides forståelse.
Vi blir fortalt at LAPD setter opp et 400 meters sperreområde rundt synkehullsstedet.
Dette er ulikt noe vi noen gang har sett. Tragedien...
Izzy?
Ta det rolig. Hold deg der. Jeg er på vei.
Izzy! Izzy! Ungen min, ungen min.
Izzy! Iz!
Iz.
De var rett bak meg.
- Og så var de bare borte. - Ro deg ned, kjære, ok.
Jeg burde ha holdt fast. Hun ville ikke la meg.
- Det er min feil. - Hei, se på meg.
Det er ikke din feil, ok? Det er ikke din feil. Greit.
Jeg har deg, jeg har deg.
- Herregud. - Pappa, hva skjer?
- Nei, jeg har deg. - Jeg elsker deg.
- Løp! - Mamma!
Josh. Josh?
Josh!
- Hallo? Hei, hei, hei. - Jeg beklager.
Jeg beklager.
- Vet du hvor vi er? - Nei.
Dette stedet virker ikke ekte, gjør det vel?
Men du er ekte, ikke sant?
V-vent!
Josh?
Josh!
- Mamma! - Josh!
Går det bra? Går det bra med deg?
Hvor i helvete er vi?
- Er du sikker på at du ikke er skadet? - Mamma, jeg sverger at jeg har det bra.
- Hvor er Izzy? Er hun ikke med deg? - Hun løp. Hun kom seg unna, så hun er ok.
- Mamma, hva i helvete skjer?
- Jeg vet ikke. - Hei.
- Hva vet hun? - Ingenting. Riley, dette er moren min.
- Vi har spurt alle. - Hva sier de?
Samme ting. Falt ned i synkehullet, ble spredt, liksom, tilfeldig.
Fulgte røyken for å komme hit, men det er alt.
Samme for meg.
Jeg skal ta et skudd i blinde her og si at du ikke vet noe, gjør du vel?
Hva er galt med den fyren? Kanskje han vet noe.
Hei, går det bra?
Vet du hvor vi er?
Vet jeg?
- Hei.
- Han er høy som en drage. - Å, du er utrolig oppmerksom.
- Og ja, faktisk så har jeg noen teorier. - Unnskyld meg.
Beklager, har dere sett noen briller?
- Jeg mistet min. Jeg kan ikke se noe. - Nei, beklager, mann.
- Det lover ikke godt for ham. - Det er bra, kjære. Vi finner dem, ok?
- Dette er marerittet mitt. - Vel, hva skjer her?
Se på alle disse triste ansiktene.
Kom igjen, vær litt blidere, folkens. Vi puster fortsatt, ikke sant?
Vi finner ut av dette, ok?
Kan du være så snill å holde kjeft?
Beklager.
Falt dere alle gjennom det lyset,
i bunnen av hullet?
Eh, jepp.
- Det er det samme lyset, er det ikke?
- Det var det som brakte oss hit? - Ja jeg tror det.
Så lever vi?
- Det føles iallefall slik for meg. - Folkens, vi må fokusere.
Det vil bli mørkt før vi vet ordet av det. Og nå trenger vi mer vann, vi trenger ly og vi må ha mat,
alt i den rekkefølgen. Jeg sier vi samler forsyninger, ser hva vi kan finne.
Han har rett. Vi bør spre ordet ut i hele lysningen og få alle til å hjelpe.
- Og dele alt vi finner. - 100 %.
Hvorfor tar vi ikke hver en seksjon og blir i grupper bare for sikkerhets skyld. Kom igjen la oss gå.
Nær meg til enhver tid.
Sjekk den bilen.
- Josh, hva gjør du? - Jeg hører etter. Det er bare stille.
Det er ingenting her. Hvordan er det mulig?
- Å nei. - Hva er det?
Gifteringen min, den er borte. Den må ha falt av i skogen.
- Jeg kommer straks tilbake. - Hvor skal du?
- Toalettet. - Vær på vakt.
- Pass på omgivelsene dine, ok? - Jeg har det.
Jeg vet at dette høres sprøtt ut. Men hva om vi er i en nasjonalpark?
Vi falt i et synkehull og du tenker vi er i en nasjonalpark? Hvor dopa er du?
Ikke mer enn vanlig. Hei, jeg er Scott, forresten.
Du vet det dreper hjernecellene dine, ikke sant?
Ja, og legen min sier det hjelper mot angsten min, så det er en byttehandel.
Men poenget er, om vi ser på dette logisk, bør vi være inne i Jorden.
- Men det er klart at noe annet er på gang. - Helt klart.
Jeg mener, ingenting av dette gir mening. Som hvorfor alle disse bilene ødelagt, men vi har det bra?
– Tror du jeg vet svaret på det?
Jeg vet ikke. Kanskje vi bare er i en episode av «Lost».
- Jøss. - Ja.
Far var Marinejeger før han ble kirurg. Han kan alt.
Får deg virkelig til å stille spørsmål ved livsvalgene dine.
Hei! Hei! Hva faen er det du gjør?
Josh?
- Jeg så deg, dame. - Du vet ikke hva du så.
Jeg så henne, mamma. Hun hadde denne store boksen med proteinbarer. Hun prøvde å gjemme dem der borte.
Jeg stjal ikke noe.
Jeg setter ikke pris på å bli kalt en løgner heller. Ser jeg ut som en kriminell?
– Jeg er politimann. – Er det en forskjell?
- Ok, så du vil at jeg skal slå deg. - Hei, gå vekk fra ham øyeblikkelig, skjønner du det?
Vi har en kinaputt der, Josh.
Hvor er de?
- Her? - Ja.
Hva gjør du? Det er mange som kan bruke denne maten.
Spar deg med dømmingen, ok? Prøver bare å overleve her som alle andre.
- Vel, alle andre stjeler ikke. - Gi det et øyeblikk.
Værsågod. Resten er for gruppen.
Ta vare på dere selv.
- Det er i hvert fall en lys side ved alt dette.
Ikke noe mer jævla Twitter. Har jeg rett eller har jeg rett?
Er det heroin?
- Det er uventet. - Herregud.
- Rolig, dette er ok. Dette er bare litt... - Heroin? Bare litt heroin. Er det det du prøver å si?
Hvem tror du dette tilhører? Vil du at de skal vite at vi fant den?
Kanskje ikke.
Hei, vi har aldri sett dette, ok?
Jesus.
Josh, beklager at du må se dette.
- Jeg har det bra, mamma. - Hei, hei, se på meg.
Du har lov til å være redd, ok?
Ikke rør deg.
Kom igjen. Løp!
Løp! Løp!
- Kom igjen! - Løp, løp, løp, løp.
Kom dere til bilen!
Jesus.
Åpne døren. Åpne døren!
Hei, her borte!
- Kom igjen, inn i bilen. La oss gå! - Gå inn. Løp!
- Kom igjen, løp! - Pappa!
Nei!
Nei, nei, nei, nei, nei! Nei! Nei, nei, nei, nei.
Noen hjelp meg!
Ikke rør det, ikke rør det, ikke rør det. La meg se, la meg se.
Du er ok. Hjelp! Jeg trenger hjelp!
Jeg er en doktor. La meg ta en titt.
Riley, jeg trenger din hjelp. La oss flytte ham inn i den bussen i tilfelle de ulvene kommer tilbake.
Sånn ja, kom igjen.
Her borte. Legg ham ned her. Forsiktig, forsiktig.
Jeg må ha en bandasje og gasbind for å pakke det såret for å få blødningen til å stoppe.
- Kanskje jeg kan finne et førstehjelpsskrin. - Og suturer og antibiotika hvis du kan.
- Hjelp henne. - Ok.
Jeg kommer straks tilbake, ok?
God morgen. Mitt navn er Dr. Sophia Nathan, og jeg er sjefforsker ved Homeland Security.
Det vi vet, er at dagens tragedie var en naturkatastrofe.
Synkehullet ved La Brea er det største av sitt slag.
Og for øyeblikk vet vi ikke hvor dypt det går.
Dr. Nathan, hva med ofrene? Er det noen tall?
Nei ikke ennå.
Er det noen planer om å sende et redningsteam for å finne overlevende?
Ikke på dette tidspunktet. Dessverre kan ingen ha overlevd det fallet.
Men det jeg kan fortelle deg er at vi har en lang rekkevidde militær-gradert drone på vei,
og vi håper å få bekreftelse snart.
Til alle familiene berørt av denne tragedien, vær så snill å vite at vi tenker på hver og en av dere.
- Iz. - Jeg trenger et minutt.
Izzy, kom hit. Kom hit. Hei, hei.
Jeg kan bare ikke tro at de er borte.
- Hva er det? - Ingenting, det er bare hodepine.
- Mamma! - Josh!
- Det er ikke bare hodepine. - Nei det er det ikke.
Det er greit, pappa. Det du ser, det er ikke ekte.
Jeg vet.
- Men denne gangen er det annerledes. - Hva snakker du om?
- Vanligvis, det jeg ser, er det åkre,
trær, villmark, alltid samme sted.
- Men nå... - Hva?
Det er moren din og Josh.
Hør, jeg kan ikke forklare det, men de er der, i skogen.
- Pappa. - Ok, tro meg. Jeg vet hvordan det høres ut,
men det er ikke bare dem.
De--de fuglene,
Jeg så dem på det stedet i morges.
- Og så... så fløy de ut av synkehullet. - Hva mener du?
Ingenting gir mening for meg heller, men magen min forteller meg at noe er på gang.
Jeg kan ikke slippe taket i det.
- Jeg må snakke med noen som har ansvaret. - Og fortelle dem hva?
Hva om det er folk i live der nede, Iz? De kan ikke gi opp.
- Adam, lurte på når du skulle dukke opp. - Fikk det første flyet ut av D.C.
- Hvordan går det med pressen? - Forteller dem hva de trenger å høre.
- Men jeg hater å lyve til familiene. - Hva skal vi liksom si da?
Sannheten?
Alle sammen, dette er senioragent Adam Markman.
Han jobbet med Mojave-hendelsen med meg. Vi skal styre dette sammen fremover.
Så hvor er vi?
- Vis live-feeden til dronen. - Kommer opp nå.
Det er det samme lyset vi så i Mojave. Vi anslår at det er på 6000 meter nede.
- Vi nærmer oss den dybden nå. - Send den gjennom.
Hei, vent. Hei, vent. Kan du få bildet tilbake?
Jeg har mistet forbindelsen. Det er borte.
Hvor i helvete ble den av?
- Går det bra? - Jeg har aldri skutt noe før.
Du reddet livet til den gutten.
Jeg skal få opp et bål før det blir mørkt. Jeg kunne behøve litt hjelp.
Jeg beklager. Jeg kan ikke.
Hvor skal du?
Hold ut, kompis.
Førstehjelpsskrin. Hei.
- Hei Hvordan går det? - Jeg er okei.
Hør her, husker du da du brakk armen i femte klasse? Husker du at det tok deg fire timer å se en lege?
- Dette er verre. - Ja jeg vet.
Jeg vet, men du kom deg gjennom det, ikke sant?
Og husker du hvordan jeg fortalte deg det? Husker du hvordan jeg ba deg gjøre det?
Du fortsatte å puste,
inn og ut.
Du fokuserte ikke på smerten. Du bare... du bare fokuserte på å puste.
Inn og ut.
Det, det er flott. Det er flott, bare fortsett med det.
- Kan jeg snakke med deg? - Ja.
Straks tilbake. Du gjør det bra.
Ok, så såret er dekket, men han trenger de antibiotikaene.
Blødning vil ikke stoppe uten suturer. Og måten han mister blod på, jeg vet ikke hvor lenge han har igjen.
Hei, legg den fra deg. Det deler vi. Scott, vokt på den maten. Ingen stjeler noe, forstått?
Jeg er din mann.
Det var en ambulanse.
Jeg så det, jeg så det. Den falt i synkehullet så den må være rundt her et sted.
- Jeg skal finne den. - Det blir snart mørkt. Alt er jo spredt.
- Hvor skal du se etter den? - Jeg vet ikke. Jeg vet ikke.
- Ok, du må ha flere øyne, så jeg blir med deg. - Nei, du må bli her med Josh.
Kan ikke gjøre mer for ham, ikke uten de forsyningene.
- Jeg lar ham ikke være her alene. - Selv om du kunne finne det selv,
du ville ikke vite hva du skal se etter. Vet du hvordan tanntang ser ut eller en nåledriver? Jeg gjør det.
- Riley, hun vil passe på Josh, ikke sant? - Javisst.
- Ok, gi meg et øyeblikk. - Ok.
Hei. Bare hold ham hydrert. Om han blir for varm, kjøler du ham ned. For kald, varm ham opp.
- Du er legestudent. Du kan takle alt. - Egentlig er jeg ikke det.
Jeg droppet ut.
- Hva? Siden når? – Siden forrige semester.
- Hvorfor har du ikke sagt noe? - Det er ikke poenget akkurat nå.
- Hva om han dør? Hva gjør jeg da? - Jeg er tilbake før det skjer.
Det vet du ikke. Du vet ikke hvor vi er eller hvem vi er sammen med.
- Disse menneskene kan være farlige. - Se på meg.
Jeg ville ikke forlatt deg her hvis jeg ikke trodde du kunne takle det.
De trenger min hjelp.
- Ok, gjør det du skal gjøre da.
Kjære, hør på meg. Hør på meg. Jeg må bort en liten stund. Josh, Josh, se på meg.
- Jeg forteller deg at jeg må dra. - Hva? Nei.
- Det er en ambulanse der ute. Jeg må ha forsyninger. - Ikke forlat meg her.
- Jeg skal finne den så fort jeg kan, jeg lover. - Ok, fant en lommelykt, mat, vann. Denne er til deg.
- Eve, vi må gå. - Ok.
Jeg elsker deg.
Vent!
Ikke gjør det.
- Kan du gi meg pistolen?
- Bare gå videre. - Du trenger ikke å gjøre dette.
Alt jeg føler, er smerte.
- Jeg trenger bare at det slutter. - Det er greit. La meg hjelpe deg.
- Vær så snill, dette er ikke ditt problem. - Jo, det er det. Det er mitt problem.
Jeg må ut dit og lete etter en ambulanse for forsyninger til sønnen min,
men jeg kommer ikke til å gjøre det forjeg ikke kan forlate deg her.
- Vent litt. - Hva er det?
- Jeg så ambulansen. - Gjorde du? Hvor?
Det var da jeg først kom hit.
- Det var midt i et jorde. - Kan du føre oss dit?
- Kanskje, jeg ikke vet. - Sønnen min er døende.
Jeg vet ikke hvor jeg skal lete. Vær så snill, jeg trenger din hjelp.
- Takk skal du ha. - Jeg sa kanskje. Ikke takk meg ennå.
- Jeg må få snakke med Dr. Nathan. - Som jeg sa, jeg kan ikke hjelpe deg.
- Ok, hør here, jeg har informasjon jeg tror hun må høre. - Sir, jeg kommer ikke til å spørre igjen. Gå vekk.
Beklager. Pappa, kan jeg snakke med deg?
- Ja. - Kan vi bare dra hjem?
- Iz. - Gavin, Izzy.
Tante Jessica.
- Jeg beklager at jeg ikke kunne komme hit før. - Det er greit.
- Har de sagt noe offisielt? - Nei, de har fortsatt ikke funnet bunnen.
Gavin, har du det bra?
Er du ok?
Ja, jeg har det bra. Jeg kommer straks tilbake.
Unnskyld meg, Dr. Nathan. Jeg vet du er opptatt, men min kone og sønn falt i synkehullet.
Jeg skjønner hvordan dette kommer til å høres ut, men jeg tror folk kan være i live der nede.
Sir, vi vil alle tro det. Men det er ikke mulig. Unnskyld, vi må videre.
Du må gå videre.
- Jeg tror jeg så dronen din der nede. - Sir.
Det er greit. Gi... gi oss et øyeblikk.
Hør her, jeg vet ikke hvordan jeg skal forklare det, men er halenummeret 9300-NN?
Ok, den dronen, den er på samme sted der alle andre er.
Jeg vet dette er vanskelig å tro. Er ikke sikker på om jeg tror det selv, men om det er en sjanse,
for at folk overlevde, så må du iverksette et redningsoppdrag.
- Hva heter du, sir? - Gavin Harris.
Og hvordan har du fått denne informasjonen?
Det spiller ingen rolle. Jeg bare... Jeg ber bare om at dere ikke gir opp.
Som jeg sa før, ingen kunne ha overlevd det fallet. Jeg er veldig lei meg for tapet ditt.
- Hvordan i helvete kunne han ha visst det? - Jeg vet ikke, men vi må se nærmere på ham.
- Er dette boksene mamma tok med hjemmefra? - Ja hvorfor? Hva ser du etter?
- Jeg må bevise for Dr. Nathan at de er i live.
Jeg tror det kan være en måte å gjøre det på.
- Hvordan? - Jeg så Eve der nede. Hun var ved siden av en stein.
Steinblokken hadde et håndavtrykk skåret inn, og den steinen har jeg sett før.
- Vi har et bilde av det. - Gavin, se på meg.
- Disse tingene du ser, de er ikke ekte. - Hei, Jess, jeg vet det er det vi alltid har tenkt,
men hvordan forklarer du hvorfor jeg ser Eve og Josh?
- Jeg kan ikke, men du må stoppe dette. - Tante Jessica har rett, pappa.
Har du noen anelse om hvor mange ganger Josh ville sagt at vi ikke kunne stole på deg,
men jeg forsvarte deg alltid, fordi jeg visste at grunnen til at du drakk var på grunn av all smerten du hadde.
Jeg visste at når det gjaldt, ville du være der for oss.
Jeg vet at dette... dette virker sprøtt, men jeg prøver å hjelpe.
- Jeg prøver bare å finne ut hva som skjer. - De er borte, pappa.
Iz.
- Iz. - Bare la henne gå.
Ja. Gi meg et minutt, ok?
- Ser noe av dette kjent ut? - Nei, alt ser kjent ut.
Men det feltet var ikke mer enn et par mil unna lysningen.
Vel, det kan ikke være så langt unna. Jeg skal se lenger fremme.
- Går det bra? - Ja.
Hei, takk, forresten.
Ulven. Jeg mener, hvis du ikke hadde vært der, Jeg... jeg vet ikke engang.
Ikke nevn det.
- Jeg beklager. - Det er ok, du trenger ikke å beklage.
Nei jeg gjør det.
Du har fanget meg i noen interessante øyeblikk.
- Ja. Hvis du vil snakke om det... - Det er det siste jeg vil snakke om.
Du har nok på tallerkenen.
- Jeg vet ikke engang navnet ditt. - Eve.
- Jeg er Ty. - Hei.
- Du er en god mor, Eve. - Javel. Hvis du sier det så.
Tror du dette er din feil?
Jeg synes at jeg har sviktet barna mine alt for ofte. Det er det jeg tenker.
Hvordan det? Kom igjen, du kan fortelle meg det.
Du høres ut som en psykolog.
- Jeg er det. - Åh.
Min ekskone vil si at jeg alltid analyserer mennesker.
Det er ikke min mest elskverdige egenskap. Så fortell meg hva som skjedde.
For rundt halvannet år siden kom jeg for sent på jobb og så,
fikk jeg en nabo til å hente datteren min på skolen,
og så var det en ulykke og, eh, Izzy, datteren min,
- hun mistet beinet. - Og du klandrer deg selv.
Jeg forstår.
Du kan ikke kontrollere alt, Eve. Det er bare livet.
Den er fra tjæregropene.
Kom igjen. Jeg så dette før. Denne veien.
Riley.
Jeg er kald.
Å gud. Ok, du kommer til å klare deg.
Du kommer til å klare deg også, tror jeg. Øh, ok. Øh, la oss prøve dette.
Det fungerer tydeligvis ikke. Ok, la oss gå for plan B.
Ok, da kjører vi på. Da kjører vi på.
Jeg har deg, ok? Hold ut.
Jeg har deg, jeg har deg.
- Pappa, hva gjør du? - Du burde ikke være her.
Jeg burde ikke vært her? Du svarte ikke på telefonen, så jeg sporet deg opp på «Finn vennene mine».
Vær så snill, fortell meg hva du gjør.
Da jeg så moren din, var hun ved siden av denne steinblokken.
Det var et Wilshire Boulevard-skilt på bakken bak henne,
og jeg tenkte at hvis jeg gravde det opp, ville det være et bevis på at det jeg så var ekte.
- Men, det er ingenting. - Gavin, det er på tide å komme hjem.
Vent litt.
Hva er det?
I morges, hadde moren din ringen rundt halsen?
- Hvorfor? - Izzy, vær så snill. Hadde hun ringen eller ikke?
Ja hun hadde det. Hvorfor?
Herregud.
- Hvordan er det mulig? - Jeg vet ikke.
Jeg kan ikke forklare hvorfor, men alt som har skjedd med meg, det har ledet frem til dette.
Moren din og Josh er i live, og jeg skal finne dem.
Riley, se hva jeg har. Det er for ham.
Åh, vakker kveld.
Men her skifter været fort, ikke sant?
Noe annet?
Ok, hør, se, jeg frøs. Jeg friket helt ut. Jeg mener, de ulvene, ikke sant? Det var sinnsykt.
Hvem som helst ville ha reagert på samme måte.
Jeg er bare et menneske.
Men, du kunne også ha dødd og det ville vært min feil.
- Ja, det ville det vært. - Ja.
Uansett, øh, jeg har litt juice igjen på denne og noen bra låter.
Forutsatt at han ikke har noe imot ørevoks fra en fremmed, litt musikk kan hjelpe ham med å sove.
Det er det siste han trenger. Vi må holde ham våken, ellers dør han.
Javisst. Godt poeng.
Kanskje du kan hvile. Jeg kan passe på ham om du vil.
- Har du noe ikke "høy" musikk? - Jeg har tilfeldigvis eklektisk smak.
Hei, Scott.
Takk.
Ingen vet hvor vi er. Hvordan skal de finne oss?
Det er greit.
Hjelp oss!
Ikke til å tro.
Sophia, hva skjer?
De fant en av fuglene.
Den kalles en Teratornis Merriami.
- Denne arten er utryddet. - Hvor i helvete kom den fra?
Derfra.
Se! Her er den!
- Den har alt. Gi meg et øyeblikk. - Å takk gud.
Sønnen din vil klare seg.
Eve?
Hva skjer?
Det er Hollywood Hills, og det er de også.
De er like.
Jeg tror vi fortsatt er i Los Angeles.
Hvordan er det mulig?
Ikke rør dere.
Løp.
"DENNE SESONGEN"
Fortsett!
- Vi har alle mennesker vi ønsker å komme tilbake til. Men vi kommer ikke til å gi opp. Vi kommer oss vekk herfra.
- Akkurat nå må vi holde sammen.
Ingen går noe sted alene til vi finner ut hva som skjer.
- Hvem satte ham der? - Jeg har ingen anelse.
"HVOR ER DE?"
- Min kone og sønn er der nede. - Hvordan vet du det?
Fordi jeg kan se det stedet.
Vi skal ned dit, og du skal hjelpe oss å gjøre det.
"NÅR ER DE?"
Om den tingen er utryddet, hva i helvete gjør den her?
Akkurat nå har folket fortsatt håp. Tar du det bort, er det en farlig ting.
Dette kan være vår eneste sjanse til å få mamma og Josh tilbake.
Hva om ingen av dere kommer tilbake?
Jeg skal få familien min hjem.
Jeg lover.
AB kontroll!
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968