Tidligere...
- Det skjedde noe... - De har blitt skutt!
Det er Glen, han lever.
- Zach? - Jeg ble skutt i fettet.
Alle hørte om den lille våpenhendelsen under fotograferingen.
Men forestillingen må gå sin gang.
Jeg ville fri til deg, og ordene satte seg fast.
Ronnie og Loretta er venner.
- Ronnie? - Min finsta.
Å nei.
Jeg vil tilbringe den tiden jeg har igjen, med deg.
Dudenoff er ikke i Portugal.
Han har innløst trygdesjekkene sine i en bodega på 125th Street.
Sazz Patakis jordiske levninger.
Likelig! Det er vennen min.
- Her er venstreskulderen hennes. - Nei.
- Jo. Se, det står "venstre". - Nei, dette er venstre. På bulgarsk.
To venstreskuldre? De har identifisert den andre.
PRODUKSJONSKONTOR
Den tilhører Dudenoff. Dudenoff ble drept.
Vi har satt skjulte kameraer her og i leilighetene deres.
Hvem sitt kamera er dette? "Jeg holder øye med dere."
Vi er ikke trygge her.
New York City.
Den suger. Et møkkasted fullt av kriminalitet.
Ikke si: "Statistikkene viser noe annet." Har du blitt ranet av en statistikk?
- Kjør. - Hvor skal vi?
Ut av byen! Morderen var i leilighetene og filmet oss. Så han er pervo også.
Greit, Putnam, finn roen.
Jeg må skrive en perfekt, poetisk "det er slutt"-melding.
Så langt har jeg: "Det er slutt", utropstegn, fulgt av ti utropstegn til.
Slår du opp med Loretta?
Har aldri sett noen takle et vellykket forhold dårligere.
Jeg viste henne sjelen min, og hun sa: "Æsj."
Så jeg river av plasteret og tar med meg hjertet mitt. Og kjør fortere.
Vi vet ikke hvor vi skal.
Vi trenger et trygt sted. Ikke et hotell, kredittkort kan spores.
Hva med søsteren din på Long Island? Hun med døtre som alle heter noe på D?
Jeg kan ikke føre en morder hjem til lillesøsteren min.
Er ikke mannen i politiet?
- Hallo. - Hør på meg, Howard.
Ikke si det til noen, men i tilfelle vi liksom forsvinner,
har vi dratt til Charles' søster i Patchogue.
Og du må dra til bodegaen og finne ut hvem som har innløst Dudenoffs sjekker.
Denne tekniske galningen kan også spore hvor vi er.
- Skru av mobilen. - Du har rett. Ha det, Howard.
- Skru den av, Oliver. - Ok, greit.
- Knusende melding sent. - Ok, Doreen, da kommer vi.
Om du vil ha ro, trygghet og god nattesøvn fordi du vet at kvinnene du elsker
ikke vil få bank i butikken?
Da fins det bare en kommune i verden for deg.
Suffolk kommune. "Strong Island", baby.
Men ingen steder er perfekte.
En liten advarsel når det gjelder søsteren min.
Jeg liker ikke å si det om mine egne slektninger.
- Men hun kan være veldig spontan. - Å, for en fornærmelse.
Se hvem som endelig har dukket opp for thanksgiving.
Bare synd at det er april. Kom inn.
Episode sju - sesong fire Dukkenes dal
Jeg liker dukkene.
Takk. De store er vanskelige å få tak i nå.
Noe med forsyningslinjene, men...
Jeg begynte å samle dem etter Dawns bryllup,
og da Dina og Danielle dro på DeVry-universitetet.
Og da Dagmar, veslejenta mi, egentlig bare dro for å såre meg.
Så du erstattet ungene dine med dukker, da?
Jøss. Det har jeg aldri tenkt på.
Du er intuitiv. Det er mye viktigere hos en mann enn høyden.
- Takk. - Jeg har alltid lurt på hvordan du så ut.
Jeg kjenner stemmen fra podkasten,
men av og til har jeg senket hastigheten for å gjøre den dypere.
Så øker jeg den, og du lyder som en liten kylling.
Så senker jeg den og øker den igjen. Så senker jeg den og øker den igjen.
Hvor er Store-Mike? Vi trenger en politimann.
Jeg har kastet ham ut igjen. Han bor på båten i oppkjørselen.
En kveld for mye på Can-Cans.
Jeg kan komme til å angre på dette, men hva er Can-Cans?
- Hooters for rumper. - Jeg hadde rett.
Han giftet jeg med.
Han er et svin, som stapper i seg mozzarella-sticks
omgitt av tilfeldige kvinners skvettlapper.
Uansett, mer plass til dere.
Og ingen morder kommer hit fordi alle vet at du ikke besøker søsteren din.
Hei.
Hva skal du gjøre? Gi meg enda et varig men?
- Vær så snill, Doreen. - Herregud, han er så følsom.
Unnskyld, jeg skal hente rene håndklær til dere.
Dere trenger det for å sove over.
- Vil du ha ett eller to? - Jeg...
Jeg tenkte meg det.
Du er en to håndklær-fyr. Det ser jeg. Du trenger det.
Jeg vil ha deg tørr.
Jeg er redd.
Greit, kan du gi oss plottet i August: Suffolk kommune?
Dere ville nok gjettet det. Da Doreen var tre, dyttet jeg henne på husken.
Jeg dyttet for hardt, hun fløy i vei og endte med å miste milten.
Ikke akkurat det jeg ville gjettet.
Hun vet at jeg er lei for det, og hun elsker å milt-mobbe meg.
- Kanskje dette var en tabbe. - Nei da.
Det er stille. Vi kan jobbe med saken og kanskje ikke dø.
Minner denne praktfulle dukken dere om noen?
Fletter, porselenshud, struttende små...
- Oliver, saken! - Vet dere hva? Ta dere av det.
Jeg er utslitt og lider av kjærlighetssorg.
- Charles? - Jeg må lage en sikkerhetsplan.
Jeg må gjøre stedet mordersikkert
og så gi politimyndighetene en taktisk vurdering av situasjonen.
Skal du prate med endeelskeren i oppkjørselsbåten?
Ja.
I mellomtiden, håndklær. Du ville ha to, vær så god.
Ett håndkle.
"Can-Cans. Våt benk-kveld." Long Island, du er alltid deg selv.
Store-Mike? Det er Charles.
Jeg låner verktøykassa di.
Der er du. Endelig. Jeg har lagt igjen så mange beskjeder.
- Godt at... - Bev?
...Howard visste hvor dere var. Det er alvorlig.
Studioet spør om Brothers-søstrene er morderne. Da må jeg sparke dem.
Om vi ikke kan bevise det, er det en gråsone jeg kan bruke.
- Hvilken er det? Fortell. - Det er helt klart ikke dem. Tror jeg.
Ok, han sier at de ikke er morderne. Han er her. Han virker 60 % sikker.
Virker det lavt? 50 % av én margarita var nok til at du viste puppene
på The Fabelmans-premieren.
Dette er en skjulestedssituasjon, gi meg mobilen din.
Han så dem, Monica. Han så 100 % av begge.
Hva? Å, herregud.
- Hva gjør du, Oliver? - Ikke nå, Mabel.
Jeg er opptatt med et presserende nytt mysterium. Hvor Johnnie Walker er.
Jeg prøver bare å finne et sted å jobbe som ikke er fullt av dukker.
- Herregud, den lille babystemmen? - Det er så nifst...
Er det Bev Melon? Howard, vær så snill.
Lider folk seg gjennom et liv i Patchogue edru?
Selvsagt ikke. Bar-tampen brenner.
- Ok, jeg ringer tilbake. Ha det. - Hva gjør du her?
Vi er døde alle sammen, for faen. Derfor er jeg her.
- Jeg vet da faen. - Hva? Hva har skjedd? Er det noen der ute?
Nei, om det bare var så enkelt.
Studioet snakker om å stanse filmen på grunn av alle katastrofene.
Jeg er stresset, ok? Jeg må løse det. Det er stressende.
Jeg holder faen ta meg på å gå fra vettet. Og jeg er skrubbsulten nå.
Det ser vemmelig ut. Jeg trenger noe solid.
Vet du hva? Jeg så noen pizzaskorper på båten. Straks tilbake.
Hva er det jeg driver med?
- Unnskyld. Jeg... - Å nei.
Jeg følte bare for en Tulsa-torpedo.
Men jeg ser at du har forlagt vannmelonlikøren.
Skal jeg ikke lage en av mine spesialcocktailer?
La meg bare se bak deg. Jeg har den nesten.
Der, ja. Jeg tror du vil like...
Det er for det meste vodka og pulversaft. Jeg kaller den Svette-Betty.
Oppkalt etter en god venn som også het Betty,
og som også svettet som en gris.
Sånn. Pulversaft. Om du dypper noe i den, eksfolierer den veldig bra.
- Et høyt glass til min korte konge. - Skål for Betty.
- Betty var ei hore. - Ok.
- Er det ikke utrolig? - Jøss, det er...
- Betty... - Ikke sant?
Ok.
Jeg har lagt merke til at noe ser ut til å plage deg.
- Er det Charles? - Nei. Vanligvis, ja.
Men denne gangen er det et brudd.
Et forhold ødelagt av min eneste, tragiske svakhet.
- Du er for kjekk? - Det er jo sant, men det er også...
Jeg er ganske enkelt for følelsesmessig tilgjengelig.
AMATØRRADIOER SAZZ' SKRIVEBORD I L.A.
- Skuespillere? Hva gjør dere her? - Howard sa at dere var her.
Folk sier ting til kjendiser.
- Hva gjør dere her? - Jeg gjemmer meg for morderen.
Så dere tenkte: "Hva med å la skuespillerne dø med psykopaten?"
Morderen er nok ute etter oss, ikke dere.
Magefølelsen min sier at dere bør revurdere det.
- Jeg rømte fra sykehuset for å komme hit. - Dra tilbake.
Når det gjelder dere, så trenger jeg ro for å jobbe med saken.
- Det fins sikkert fine lokale hoteller... - Nei.
Ifølge kontrakten er dere ansvarlige for vår sikkerhet. Vi blir.
Greit. Velg ut en dukke, ha det gøy og gi meg mobilene deres.
Skuespillerforeningen burde...
Jeg trodde jeg ville ha en kreativ motpart.
Ja.
En Verdon til min Fosse, en Fleetwood til min Mac.
Kanskje det jeg egentlig vil ha,
bare er noen jeg kan holde og forgude.
- Som en dukke. - Jo da, som en dukke.
- Hvordan traff du mannen din? - Vet du hva? Denne skal ikke være her.
Tja, det var faktisk helt klassisk. Et søtt, første møte.
Inne på festivaldoen på Jones Beach.
Noen må åpne før vi må høre det en gang til.
Greit, jeg er som en skilpadde. Gi meg en...
- Jeg skal hjelpe deg. Sånn. - Ja, vent.
Ok.
Mr. Putnam!
Hallo?
- Bare kom inn. - Hva i all verden?
Hei.
- Jeg satte meg fast i makramekåpen hennes. - Er det hva de unge kaller det nå?
Han her, altså. Bare flørter.
Loretta, hvordan fant du...
Howard. Selvsagt var det Howard.
Jeg ringte flere ganger. Jeg kom rett til mobilsvar hver gang.
Jeg satt i det midterste setet på et fly som tok seks timer,
bare så jeg kunne spørre hvorfor du syns at det er greit å slå opp via melding.
Hva er det du snakker om?
Jeg åpnet hjertet mitt for deg over telefonen, og du sa: "Æsj."
Når skjedde dette?
- I går. - Nei.
Jo. En gr-æsj-elig dag.
- Når skjedde det? - Vet ikke. Lunsj? Klokken fortvilelse?
- Din eller min lunsj? - Din lunsj, min andre cosmo.
Så fint at min smerte underholder deg. Jeg setter så pris på det.
Jeg tror du snakket med stand-inen min.
- Jeg var innpakket i gasbind... - Hva prater du om?
...og stand-inen min var også det.
Jeg tror assistenten ga mobilen til feil brannskadeoffer.
- Så det var ikke deg? - Nei.
Jeg syns ikke du er "æsj". Jeg syns at du er...
Hva annet kan jeg si enn...
- Jeg har savnet deg. - Jeg har savnet deg mer.
Så, Doreen?
Doreen? Hun er Charles' søster.
- Bør jeg bekymre meg for henne? - Alle bør bekymre seg for Doreen.
Forsiktig, spytryne! Må jeg hjelpe deg å spikre fingrene dine til huset?
De lar seg ikke låse, så jeg spikrer dem igjen. Så alle kommer uskadde fra dette.
Det er for sent for meg å være uskadd.
Jeg spurte legen om jeg kunne gi deg milten min,
og han sa at det var unødvendig fordi milten er unødvendig.
Kom igjen. Jeg bare ertet deg. Jeg husker ikke engang ulykken.
Vet du hva jeg husker? Et av mine beste minner er...
Herregud, jeg må ha vært fem.
Mamma tok meg med for å se storebroren min i et av hans første skuespill.
Det var så bra. Du var forutbestemt til å bli Mr. Hollywood en dag.
- Hører du engang på meg? - Beklager. Jeg kan ikke ha en samtale nå.
Alle jeg kjenner, er enten døde eller i fare på grunn av meg og podkasten,
så jeg må følge med på spikrene!
- Hvorfor er du alltid sur på meg? - Jeg er ikke sur på deg.
Vent nå litt. Gråter du? Ikke gråt, vær så snill.
Jeg kan gråte om jeg vil! Selv om du, herr Ingen-følelser-robot, ikke gjør det.
- Jeg behersker meg. - Hva sier du? Antyder du at jeg er sprø?
- Det sa jeg ikke. - Ikke nekt.
- Jeg sa ikke det. - Ikke, sa jeg.
Ikke benekt det. Ikke: "Benekt det." "Ikke benekt det."
TikTok kaller det gaslighting. Og du er full av gass, og dette er en epidemi.
Hver eneste mann i livet mitt tror at jeg er sprø fordi jeg har faktiske følelser.
Men vet du hva? Det er en liten mann, en ørliten mann der nede nå,
som setter pris på en kvinne med et par store, fine følelser.
Vær snill mot Jill. Hun er viktoriansk.
- Vi kjeder oss. - Hva gjør du? Ser på sæden?
- Hva? - Der det er drap, er det sæd.
- Grunnleggende CSI. - Vi kan bidra, vet du. Vi er ikke barn.
Kan du åpne posen for meg? Assistenten min er ikke her.
Ok, jeg må jobbe med saken,
så kan dere lære replikker eller ta Ozempic, eller hva nå skuespillere gjør?
Jeg vil ikke forstyrre. Trenger bare noe å bite i.
Eugene? Det er meg. Loretta.
- Loretta... - Loretta Durkin.
Vi spilte sommerteater sammen. Saskatoon 1982.
Vi spilte i teaterversjonen av James Bonds Måneraketten.
Jeg prøver å plassere ansiktet, men jeg finner ingenting.
Jeg var løytnant Holly Goodhead. Det var...
- Zach. Du var så bra i Baskets. - Tusen takk...
- Beklager, det er et hull i meg der... - Ingen har gitt meg noe kompliment ennå...
- Kan vi ta en prat? - Ja da.
Beklager, men skuespillerne vil hjelpe med saken.
Kan du ta dem med ut for å leke eller distrahere dem med nøklene dine?
Ok, men jeg tror du gjør en stor feil.
Skuespillere er etterforskere. De etterforsker menneskets natur.
- Har L.A. gjort dette på bare to uker? - Bare la dem være med.
Kom igjen. Du vet jo ikke. Det kan hjelpe.
Bev! Ok, takk og pris.
Du må underholde noen filmskuespillere.
- Du er så søt. - Takk.
Jeg henger gjerne med skuespillere. Hvor er skuespillerne?
Skuespillere som sitter sammen og snakker om yrket sitt.
- Hei, skuespillere. Drit og dra! - Kan jeg... Vil du ha et glass vann?
- Ok, mamma. Drit og dra, TV-skuespiller. - Har du sett arbeidet mitt?
Arbeid? La meg oppsummere kvaliteten på "skuespillerevnene" dine med ett ord.
Jeg er lei av dette ræva studioet,
og manuset med alle de ræva hullene i historien,
og de selvopptatte skuespillerne som lærer replikker utenat
i de små tøflene deres mens dere spiser spesialmaten for skuespillere.
Jeg ble skutt, og det er nok infisert. Det renner væske.
Herregud, Zach. Hold opp!
Alt du gjør, er å klage. "Jeg er en selvopptatt gresk smurf,
jeg ble truffet av en snikskytter, og nå har jeg en au."
Jeg orker ikke mer av dette. Jeg er ferdig med Hollywood.
- Midterste barn. - Enslig mor.
- Lavt skjoldbruskkjertelnivå. Nei, høyt. - Tre av tre, jævler!
Ser du? Etterforskere.
Ok, greit. Skuespillere, la oss snakke om saken.
PROTOKOLL
Kom igjen, da.
Jeg må bare se hvem som innløser sjekkene til min nære venn.
- Nei. - Vet ikke hvorfor jeg gjorde det.
- Vær så snill. La meg se den. - Det går imot retningslinjene våre.
Dette er en bodega. Dere har knapt retningslinjer for håndvask.
PASS DEG FOR VAKTKATTEN
Har du lært opp en vaktkatt?
Gazpacho er tøff.
Kan du tenke deg å la ham være gjest
i den snart mest populære dyrejobb-podkasten i landet?
Dudenoff.
Enda en. Underskriftene ligner ikke i det hele tatt.
Svar, Mabel. Å, herregud.
Det skjedde den kvelden Sazz døde.
Så sendte morderen meldingen "Jeg holder øye med deg", så vi dro hit.
- Sånn. Da vet dere alt vi vet. - Ok.
- Vi tar over herfra. - Så dere kan løse det?
Du har ingen idé om omfanget av ferdighetene vi har.
Vi bruker bare 3 % av tiden på den egentlige jobben vår.
Resten brukes på å utvikle talenter
som kan være nyttige for en figurs bakgrunn.
"Jeg ha'kke blitt kjent med alle kløpperne her."
- Du vet, dialekter. - Jeg kan flå en hjort. Gi meg en hjort.
Jeg kan korttriks.
Dere er så flinke, og jeg gleder meg til å høre hva dere finner.
Velg et rom, jeg går til et annet.
Velkommen tilbake, min lille...
Hva?
Overraskelse.
Ser du hva jeg prøver på for å forlenge tiden vår sammen, lillemann?
- Se hva jeg har funnet. Vannmelonlikøren. - Takk, men det går bra.
- Og jeg tror det er A1-saus. - Uansett.
- Jeg mente ikke å forstyrre. - Bare forstyrr, Loretta.
- Doreen, om du kan... - Ja.
Vi har et avstandsforhold, så hvert sekund sammen er dyrebart.
Ok, så vi er bestekompiser til Heidi kommer. Hva er jeg nå?
Hundemat? Jeg er bare lei av at alle kødder med meg.
Ingen kødder med noen.
- Jo, folk kødder med meg. - Doreen!
Unnskyld. Jeg blir avvist av mannen min og av kjæresten din.
Broren min vil ikke snakke med meg. Jeg angrep deg.
Stakkars liten.
Du kan ikke klandre henne for å være tiltrukket av Oliver Putnam.
Du er en magnet.
- Tja... - Takk.
Ok.
- Hei. - Her sitter vi ved pianoet igjen.
Jeg er bare litt sjalu på hva du nå sa til stand-inen min i går.
- På telefonen. - Jeg var bare...
- Jeg tror du måtte vært der. - Ja.
- Men hva sa du? - Tja, jeg bare sa...
at da vi var på den festen i L.A...
- Du vet, det rare ildstedet. - Ja.
At jeg nesten fridde til deg.
- Hva sa du? - Det var bare et innfall, ikke sant?
Du skulle til L.A., og jeg var redd for å miste deg.
- Ja. - Nei.
Jeg mener ikke at jeg ikke vil. Jeg forguder deg, Loretta.
Jeg har mistet fotfestet i forsøket på holde meg i nærheten av deg.
Jeg mener, virkelig.
Fant til og med opp en slu Insta-bestemor for å finne ut hva du drev med.
Hva sa du?
"Den eneste måte å være deg selv på, er å finne deg selv, selv."
Herregud. Er du Ronnie?
- Ja, jeg... - Nei.
Jeg ble venner med Ronnie. Jeg...
Jeg tok skjermbilder av memene hennes, jeg fortalte henne ting.
Og hun satte pris på alt.
Så hva gjorde du? Du forfulgte meg og så lurte du meg
og så skulle du fri, men bare fordi du var redd,
og så gjorde du det slutt med en melding?
- Når du ramser det opp sånn... - Jeg må få være i fred litt.
Loretta, jeg...
Faen ta.
I DAG SKAL BLI FLOTT!
Slett bilde
Pokker ta.
Hallo.
Jeg burde... Nei, jeg vil si unnskyld.
Jeg gikk over streken i stad. Pulversaften ble for mye for meg.
- Det kan skje den beste. - Så...
Det virker som ting ikke går så bra for deg og lillemann.
Jeg tror lillemann har gått fra vettet.
Ok. Hvorfor tror alle at noen som har følelser, er sprø?
Kanskje han ikke er sprø. Kanskje han bare er emosjonell.
Er ikke det bedre enn ikke å føle nok? Hjertet hans er en åpen bok.
Jo, kanskje du har rett.
Kanskje, hva? Hva vet jeg? "Kanskje." Kanskje jeg bare er en dum dust.
- Ro deg ned, nå. - Ikke si at jeg skal roe meg ned.
Ok? Kan ikke du dra tilbake til Beverly Hills?
Jeg leier en studioleilighet i Burbank. Den er under et supermarked.
Ikke sleng det at du er rik i trynet på meg.
- Du må virkelig roe deg ned. - Du må ut av huset mitt, Hollywood-tøyte!
- Hva er dette? Hva er... - Slutt å kjempe imot!
Hold deg unna meg! Nei, hva gjør du med meg?
Hvorfor spiser du flettene dine?
- Herregud. - Hvorfor spiser du flettene dine?
Hun var med i Måneraketten.
- Hva er du... - Pacemakeren min.
Jeg visste ikke at du hadde en. Herregud. Jeg visste det ikke.
- Jeg spilte. - Ikke særlig bra.
Og jeg lærte scenekamp av sensei Brian.
Tanna mi!
Jeg må stanse dette.
- Hvem har på seg slep hjemme hos seg selv? - Nei, det må jeg ikke.
Kom hit, skatt!
Herregud, hva var det i pulversaften? Badesalt?
- Få henne vekk! - Doreen?
- Slipp! - Du må gå i bro.
Du må få inn hånda og ta strupetak. Bro, kom igjen. Drep.
Rolig! Dere behøver ikke å slåss om meg, som Loni Anderson og Charo.
Slipp meg!
Hvem er den sveitsiske frøkna? Ha deg vekk, kjerring!
- Beklager du? - Jeg beklager at du er oppå meg.
Jeg beklager også.
Hei, Doreen, jeg er litt bekymret for deg.
- Er det greit? - Ja.
Mannen din bor i oppkjørselen, og du slåss med en TV-skuespiller,
og du sitter fast i noe jeg gjorde da du var smårolling.
Herregud. Drit i milten.
Kom igjen, jeg spøker om det fordi det ikke er viktig.
Det er ikke morsomt for meg. Du var så liten, og jeg var 19.
Den dagen på sykehuset kjeftet mamma på meg uten stans.
- Hun tilga meg aldri. - Hun var klin kokos, og det vet du.
Vet du hvorfor jeg husker at jeg så deg spille?
Fordi mamma holdt meg i hånden da vi gikk inn.
- Holdt hun deg i hånden? Jøss. - Ja, ikke sant?
Jeg tror aldri hun hadde gjort det før. Jeg husker aldri at hun gjorde det igjen.
Hun var så fjern, og så var hun borte.
- Og du ble også borte. Nå er jeg sånn. - Jeg kommer på besøk.
Fra tid til annen, men du er ikke egentlig her.
Og jeg hørte podkasten din og hørte deg le med alle vennene dine.
Podkasten handler om at naboene blir drept.
Ja, men det hørtes koselig ut.
Det fikk meg til å føle meg enda mer ensom på en eller annen måte.
Å, herregud. Jeg er et klengete vrak.
- Jeg er et anspent vrak. - Kan vi bare legge skylden på mamma?
Hun er død, det skader ikke.
Jeg tenker mye på deg
og vil gjerne bli bedre til å holde kontakten, om det ikke er for sent.
- Det vil jeg veldig gjerne. - Jeg også.
Gode nyheter, alle sammen. Jeg har sovet så godt. Jeg har det så bra.
Alt er krystallklart for meg nå. Det å kjefte på de skuespillerne
minnet meg om hvorfor jeg begynte med dette i første omgang.
Jeg bryr meg så mye samme hva. Jeg innså det.
Film er min lidenskap. Alt dette skrek jeg til studiosjefen i to timer.
Vet dere hva, Charles og leoparddamen? Filmen går fremover i full fart igjen.
Er det ikke utrolig? Tilbake til saken.
- Hollywood! - Hvem er den jævla dama?
Bilen er her straks.
For å oppsummere, jeg sloss mot en kvinne, og jeg vant.
Og jeg oppdaget at du kan være gal.
Om jeg skal være ærlig,
har jeg ikke hatt et virkelig forhold på et tiår, kanskje to.
Så da jeg møtte deg,
mistet jeg fatningen helt.
Jeg får den kanskje aldri tilbake.
Om du ikke orker den typen galskap,
vil ingen klandre deg for det. Så om du vil rømme, røm.
Du må ikke sprinte.
Fra det øyeblikket jeg traff deg,
visste jeg innerst inne at du var en galning.
Ifølge mine tall har du seks ulike historier
om da du traff Lynda Carter i matbutikker.
Wonder Woman og en vidunderlig dame.
Til saken.
På tross av de åpenbare abnormalitetene, er jeg her fortsatt.
Og jeg skal ingen steder, og jeg blir med på galskapen din
for resten av livet.
Gir du meg et dukkearmbånd?
Jeg frir til deg, Oliver, jeg vil gifte meg med deg.
Før jeg sier ja, bare av nysgjerrighet, har familien din noen penger?
Jeg sier ja.
Dere må våkne! Opp med dere!
Jeg må sove. Jeg er bakfull. Hold kjeft, for faen.
Takk.
- Saken er løst. - Herregud.
Hva er det som foregår?
La meg vise dere drapsveggen,
som er som deres drapstavle, men større, derfor er vår bedre.
Aller først er vi enige. Den som løser inn Dudenoffs sjekker, er ute etter dere.
Men om vi ser tilbake, tror vi at mysteriet ikke startet med drapet på Sazz.
Nei. Alt går tilbake til første sesong.
Som forresten har flere hull enn Zach Galifianakis.
De er overalt i manuskriptet.
For eksempel... Ja. Hvem forgiftet Winnie?
Du trodde det var Sting. Det var ikke det, og så droppet du det.
Winnie? Herregud. Hvem kan ha gjort dette mot deg?
Jeg antok at det var Jan.
Feil. Se på lappen på døren din.
"Stans podkasten, ellers stanser du." Det merket, den som skrev, var keivhendt.
Hvordan vet du det?
Jeg lærte om håndskrift da jeg spilte Marc Antonio
i en pilot som aldri ble lagd, Kalligrafistens kone.
- Jan var ikke keivhendt. - Nei.
Se hvordan hun holder fagotten.
Jeg fulgte Boston Pops da jeg forberedte Symfonisjimpansen.
Hull nummer to: Lappen på Jans dør.
"Jeg holder øye med deg." Akkurat som meldingen.
- Det er... - Samme person. Veldig bra, Mabel.
Morderen har vært ute etter dere siden første sesong.
Og Sazz visste alt dette. Tenk på leiligheten hennes.
"Syk bikkje." Det er Winnie. "Lapp på døra." Lappen på Jans dør.
Sazz fant ut alt dette. Kanskje det var det hun ville si.
Jøss, jeg tok feil. Jeg burde nok ha tatt dere med tidligere.
Takk. Skuespillere: én. Fjolsene fra virkeligheten: null.
Å ja.
Hvorfor smiler du?
Jeg vet at det ikke er riktig øyeblikk...
men denne karen skal gifte seg.
Så sant som det er sagt. Man er aldri helt trygg.
Det beste du kan gjøre, er å finne folk som er glad i deg,
som vil dele en flaske rødvin, en flaske hvitvin...
- Det er ikke noen konkurranse. - Har du sett, hele gjengen er her.
Hei, Store-Mike.
Hvordan var brunsjen på Can-Cans?
Vennen min. Jeg går dit bare fordi politifolk får middag til lunsjpriser.
Jeg er ikke en rumpefyr. Jeg er en deg-fyr.
Velkommen om bord, da. Og jeg mener ikke båten.
Kaptein Jack skal få deg høy i kveld.
Hei, Chuckie. Vennen deres, Howard, prøver å få fatt i dere.
Han fikk fatt i nummeret mitt og sier at han vet hvem som drepte Dudenoff.
Jeg skrev det ned så det skulle bli riktig. Jeg skulle si
at det ikke bare var én som innløste sjekkene.
Han fant fem ulike underskrifter med ett telefonnummer.
Gå fremover. Stans.
Gå fremover.
Stans der. Inez. Spol frem.
Å, herregud. Gå fremover igjen.
Rudy?
- Å, herregud. - Å, herregud.
- Å, herregud, qué? - Ok, jeg ringer nummeret.
Hallo? Dette er Milton Dudenoff.
Samme hva en "vester" er, sier Howard at det var alle sammen.
De vet det.
Oversatt av: S. Marum