Detta har hänt...
Det hände nåt idag...
Jösses, de är skjutna!
Det är Glen, han lever.
- Zach? - Det tog i fettet.
Ni har kanske hört om vår lilla vapenincident,
men "The show must go on".
Jag tänkte fria, men kom av mig.
Ronnie fäste sig vid Loretta.
- Vem är Ronnie? - Min Finsta.
Men...
Jag vill vara med dig den tid jag har kvar.
Dudenoff, inte i Portugal. Nix.
Han har löst in sjukpenningen på en bodega på 125th Street.
Sazz Patakis kvarlevor.
Gravey! Det där är min vän!
- Här är hennes vänstra axel. - Nej.
Jo, det står "vänster".
Nej, här står det "vänster" på bulgariska.
Är det två vänsteraxlar?
Man har namn på den andra vänstra axeln. Den tillhör Dudenoff.
Dudenoff blev mördad.
Vi har satt in dolda kameror på produktionskontoret och i lägenheterna.
Vems är det här?
"Jag ser dig."
Vi är inte säkra här i huset.
New York City.
Stan suger. Hemsökt av brott och ett litet helveteshål.
Kom inte med nån skit om att siffrorna talar emot.
Man blir inte rånad av en siffra.
- Skynda på. - Vart ska vi?
Ut ur stan. Mördaren var i våra hem och filmar oss, och är pervers också.
Okej, Putnam. Skärp dig nu.
Måste skapa en perfekt göra-slut-text.
Hittills har jag "Det är slut", utropstecken, utropstecken,
och så tio utropstecken till.
Gör du slut med Loretta?
Jag har aldrig sett nån som är värre på att ha ett förhållande.
Mabel, jag gav henne min själ och hon sa "åh".
Nu sliter jag av plåstret och låter hjärtat hänga med.
- Kör fortare. - Vi vet ju inte ens vart vi ska.
Vi måste hitta ett gömställe som inte är nåt hotell för kreditkort kan spåras.
Men, din syster ute på Long Island?
Hon vars alla döttrar har namn på D?
Jag kan inte lura nån mördare hem till min lillasyster!
Hennes man är ju snut?
- Hallå? - Howard, hör på nu.
- Säg inget till nån, men om vi försvinner, - Ja.
har vi stuckit till Charles syster i Patchogue.
Du måste gå till bodegan och ta reda på vem som löser in
- Dudenoffs checkar. - Okej.
Det där tech-psykot kan säkert spåra våra rörelser.
- Stäng av telefonen. - Rätt.
Hej då, Howard. Stäng av den, Oliver.
Okej, då. Förödande sms är skickat.
Okej, Doreen, nu kommer vi.
Man vill ha lugn och ro, trygghet,
en god natts sömn, och veta att ens kvinnliga älskade
inte får nån snyting vid Gristedes.
I så fall, min gode vän, finns det bara ett ställe på Guds gröna jord.
Suffolk.
Perfekt plats, baby.
Nåja, inget ställe är helt perfekt.
Jag borde kanske varna er lite om min syster.
Jag vill ju inte prata så här om mitt kött och blod,
men hon kan vara väldigt spontan.
Så sjukt.
Har man sett vem som äntligen dyker upp till Thanksgiving!
Så synd att det är april.
Kom in.
Avsnitt sju - Säsong 4 Dockornas dal
Jag gillar dockorna.
Tack. De stora är rätt svåra att få tag i numera.
Det var nåt med leveranskedjan, men...
Ja, jag började samla dem efter Dawns bröllop,
och sen när Dina och Danielle började på DeVry.
Sen stack Dagmar, som är min lilla yngsta, mest för att göra mig illa.
Du har alltså ersatt dina barn med dockor, va?
Oj.
Jag har aldrig tänkt på det så.
Du är så intuitiv.
- Det är viktigare hos en man än längden. - Tack.
Jag undrade alltid hur du såg ut. Jag har ju hört din röst på podden,
och ibland drog jag ner hastigheten för att den skulle bli djupare.
Sen höjde jag farten igen, så du lät som en yster kyckling.
Saktade ner och satte fart.
Var är Big Mike? Vi kan behöva en snut här.
Jag har slängt ut honom igen. Nu bor han i båten på uppfarten.
En kväll för mycket på Can-Cans.
Jag ångrar nog att jag frågar, men vad är Can-Cans?
- En bar för dem som gillar rumpor. - Hade rätt.
Det är vad jag gift mig med. En gris som tuggar mozzarellabröd
omgiven av olika tjejers stänkskydd.
Det blir ju mer rum åt er, och ingen mördare söker ju nånsin här.
De vet ju att du inte skulle besöka din syster.
Men hallå.
Jaha, vad kan du göra då? Åsamka mig ännu en permanent skada?
- Snälla Doreen. - Jösses, han är så känslig.
Ursäkta mig. Ni måste få lite rena handdukar.
Ska ni stanna måste ni ha handdukar.
- En eller två? - Jag...
Tänkte väl det.
Du är en två handduks-kille. Och du behöver det.
Jag vill ha dig torr.
Jag är rädd.
Okej, Charles, kan du berätta om Suffolk County i augusti?
Det är väl som ni redan har gissat.
När Doreen var tre gav jag henne fart i gungan
och knuffade på så hårt att hon föll av och skadade mjälten.
Det skulle jag nog inte ha kunnat gissa.
Hon vet att jag mår dåligt av det och älskar att skämma ut mig med det.
- Det här kanske var ett misstag. - Nej då.
Det är lugnt här så att vi kan jobba med fallet utan att dö.
Påminner den här vackra dockan er om nån?
Flätor, porslinshy, ett litet gulligt...
Oliver, fallet!
Vet du vad? Ta hand om det du,
för jag är utmattad och har helt nyss fått hjärtat krossat.
Charles?
Mabel, jag måste hitta på en trygghetsplan.
Jag måste göra stället här mordsäkert
och sen ge lagens långa arm en taktisk uppdatering av situationen.
Menar du rumpnissen i båten på uppfarten?
Ja.
Till dess, handdukar. Här är två, var så god.
En handduk.
"Can-Cans. Blött på bänken i kväll."
Du är så mycket Long Island.
Big Mike?
Det är Charles.
Jag lånar din verktygslåda.
Äntligen har jag hittat dig. Jag har skickat så många sms.
- Så bra, att... - Bev?
...Howard visste var ni var. Hör på nu.
Studion frågar om systrarna Brothers är mördarna.
Om de är mördarna kickar jag dem.
Om de kanske är det, men det inte kan bevisas, så kan jag sälja in det.
- Vad är det nu? Säg det. - Det är absolut inte de. Tror jag.
Han säger att de inte är mördarna. Han är här.
Han verkar, typ, 60 % säker.
Låter det lågt?
Tja, en halv margarita hindrade dig inte att visa tuttarna på Fabelmans-premiären.
Bev, det här är ett akut gömställe och jag behöver din telefon.
Han såg dem, Monica. Han såg 100 % av båda två.
Vadå? Jösses.
- Oliver, vad gör du? - Nej Mabel, inte nu.
Jag är upptagen av en akut ny gåta.
Var Johnny Walker kan ha gömt sig.
Jag försöker hitta nåt ställe som inte är fullt av dockor.
- Herregud, den där lilla bebisrösten? - Det är så läskigt...
Är det Bev Melon?
Howard, kom igen!
Ska man anta att folk genomlider sina liv nyktra här?
Där satt den. Baren.
Du, jag ringer tillbaka.
Bev, vad gör du här?
Vi är döda, så jävla döda. Det är vad jag gör här.
Inte fan vet jag.
Vadå? Vad hände? Är det nån därute?
Om det ändå vore så enkelt, Mabel.
Studion tänker lägga ner filmen
för alla katastrofernas skull.
Jag är stressad. Jag måste hitta på nåt, och det är stressigt.
Jag håller fan på att gå i bitar här!
Och jag är så himla hungrig.
Det ser läskigt ut. Jag behöver nåt matigare.
Jag tror jag såg några pizzakanter därute vid båten. Kommer strax.
Vad är mitt liv?
- Ursäkta, jag... - Oh nej, då.
Jag var så sugen på en Tulsa Torpedo.
Men jag inser att du förlagt din melonlikör.
Kan jag inte göra en av mina specialdrinkar åt dig?
Jag ska bara kolla lite bakom dig. Jag har den nästan.
Så där ja. Det här gillar du.
Det är nästan bara vodka och Crystal Light.
Jag kallar den Svettis-Betty.
Uppkallad efter min goda vän Betty,
som råkar svettas som en gris.
Så där. Nu är det Crystal Light.
Om man slår i nåt mer kan man ha det och skrubba hud med.
- En stor skvätt åt min lille kung. - Skål för Betty.
- Betty var en hora. - Okej.
Är det möjligt?
Jisses, det var...
- Betty, det är... - Ja, vet.
Okej.
Jag rår inte för det, men jag ser att nånting stör dig.
Är det Charles?
Nej, men vanligtvis ja.
Det är slut på mitt förhållande.
En relation som dog för att jag gjorde ett tragiskt fel.
- För snygg? - Ja, kanske det, men även...
Jag är helt enkelt för lättillgänglig, känslomässigt.
AMATÖRRADIO?
SAZZ SKRIVBORD I LA
- Skådisarna? Vad gör ni här? - Howard sa att ni skulle vara här.
Man håller inget hemligt för kändisarna.
- Vad gör du här? - Gömmer mig för mördaren.
Så du tänkte: "Ska vi lämna skådisarna, så får de dö med psykopaten?"
Rätt säker på att mördaren vill ha oss, inte er.
Det skulle jag fundera på. Jag har en magkänsla.
- Jag rymde hit från sjukhuset. - Åk tillbaka till sjukan.
Och jag behöver lite lugn och ro för att jobba med fallet.
- Det finns säkert fina hotell här... - Nej, nej.
Ni är ansvariga för vår säkerhet enligt kontraktet. Vi stannar.
Bra. Välj en docka och ha så trevligt. Ge mig era telefoner.
Jag önskar att teaterfacket...
Jag trodde jag ville ha en kreativ motpart.
Just det.
En Verdon mot min Fosse, en Fleetwood mot min Mac.
Vad jag egentligen vill ha är kanske
nån att hålla om och älska, va?
- Som en docka. - Visst, som en docka.
- Hur träffade du din man? - Den här borde inte vara här.
Det var faktiskt rätt klassiskt.
Jättegulligt.
Inne i en bajamaja på Jones Beach.
Nån borde öppna där, innan du måste höra det igen.
Okej, jag är som en sköldpadda. En sekund...
- Vänta, jag hjälper dig. Så. - Ja, vänta.
Okej.
Mr Putnam!
Hallå?
- Kliv på bara. - Men, vad i all världen?
Hej. Jag fastnade i hennes makramékofta.
Är det så ungarna kallar det nu?
Den här. En sån en, va?
Loretta, hur kunde du hitta...
Howard, så klart.
Jag ringde flera gånger. Direkt till telefonsvararen varje gång.
Då tog jag ett plan hit, i mittensätet,
bara för att fråga dig hur du kunde tro att du kan göra slut med mig på sms.
Vad pratar du om, Loretta?
Jag vräkte ut hela mitt hjärta till dig på telefon och du svarade: "Åh."
När hände det?
- Igår. - Nej.
Jo, en dag som går till historien som "åh-dagen".
- Vad var klockan då? - Inte vet jag. Lunch? Katastrofdags?
- Din lunch, eller min? - Din lunch och min andra cosmo.
Jag är så glad att min smärta roar dig så.
Högt uppskattat.
Oliver, jag tror att du har pratat med min stand-in.
- Ja, för jag var inslagen i gasbinda... - Vad pratar du om?
...och min stand-in också.
Jag tror så här. Man gav min mobil till fel brännskadeoffer.
- Var det inte du? - Nej.
Jag tycker inte du är "åh".
Jag tycker du är...
Vad kan jag annat säga än...
- Jag har saknat dig. - Jag har saknat dig mera.
Doreen?
Doreen? Jo, Doreen är Charles syster.
- Är hon nån jag borde vara orolig för? - Alla bör oroa sig för Doreen.
Försiktigt, Upchuck!
Ska jag hjälpa dig att spika fast fingrarna i huset, va?
Jag försöker spika igen fönstren.
Försöker bara behålla folk i ett stycke.
Lite väl sent att behålla mig i ett stycke nu.
Jag frågade om jag kunde få ge dig min mjälte,
men han sa att mjältar inte är så nödvändiga.
Äsch, jag bara retas med dig. Jag minns inte ens olyckan.
Vet du vad jag minns? Ett av mina bästa minnen är...
Gud, jag var väl bara, vadå, fem?
Mamma tog mig med för att se en av min storebrors första pjäser.
Det var så fint.
Du skulle alltid komma att bli mr Hollywood, eller hur?
Hör du överhuvudtaget på?
Ursäkta, jag kan inte prata om det här just nu.
Alla jag känner är antingen döda eller i fara
beroende på mig och min fåniga podd, så jag koncentrerar mig på spikarna.
Varför är du alltid så arg på mig?
Jag är inte arg på dig. Vänta, gråter du?
- Snälla, gråt inte. - Jag kan väl få gråta om jag vill!
Bara för att du, mr känslolöse robotman, inte gör det?
Jag behärskar mig.
Antyder du att jag är galen?
- Det sa jag inte. - Neka inte.
- Men jag sa det inte. - Sluta.
Jag sa: "Sluta!"
Förneka det inte. Inte "förneka det bara".
På TikTok kallas det gaslighting.
Du är så full av gas, och det smittar!
Alla män i mitt liv tror att jag
är tokig för att jag har riktiga och äkta känslor.
Men vet du vad? Den där lille mannen som sitter därnere
kan uppskatta en kvinna med en stor och fin repertoar av känslor.
Var rädd om Jill. Hon är viktoriansk.
- Vi har tråkigt. - Vad gör du? Kollar du sperman?
- Va? - Finns det mord finns det sperma.
CSI 101.
Vi kan hjälpa dig, vet du. Vi är inga barn.
Kan du öppna den här snackspåsen? Min assistent är inte här.
Jag måste jobba med fallet.
Ni skådisar kanske kan öva repliker, eller ta Ozempic eller vad ni brukar göra?
Jag vill inte avbryta dig. Behöver bara nåt att tugga på.
Eugene?
- Det är jag. Loretta. - Loretta...
Loretta Durkin.
Vi gjorde Summerstock ihop. Saskatoon -82.
Vi gjorde en scenversion av James Bonds Moonraker.
Jag försöker placera ditt ansikte, men det kommer inget.
Jag var löjtnant Holly Goodhead.
Det var min...
Zach.
Jag dyrkade dig i Baskets.
Men, tack ska du ha...
Ursäkta, men jag har ett hål här inne...
Ingen har ju nämnt mig än, så...
- Får jag tala med dig lite? - Ja visst.
Det är bara det att skådisarna vill hjälpa till med fallet.
- Ja. - Tror du att du kan
ta ut dem och låta dem leka med nycklarna eller så?
Nu tror jag att du begår ett misstag.
Skådisar är ju forskare. Utredare av mänskliga tillstånd.
Har LA gjort så här med dig på två veckor?
Släpp in dem, bara. Kom igen.
Man vet aldrig. Det kan hjälpa.
Bev!
Bev. Tack, gode gud.
Jag måste be dig underhålla några skådisar.
- Du är så gullig. - Tack.
Jag älskar att hänga med skådisar. Var är skådisarna?
De sitter tillsammans och pratar om sin konst.
Hör ni skådisar, dra åt helsicke.
Får jag... Vill du ha lite vatten?
Okej, mamma. Dra åt fanders, tv-skådis.
Vet du vad jag jobbar med?
Jobb? Låt mig sammanfatta kvalitén på din "skådespelarkonst" i ett ord.
Jag är trött på den här skitstudion,
och manuset med hål i skitplotten,
och alla ni självcentrerade skådisar som kan era repliker
och era små gulliga små tofflor och er speciella skådismat.
Jag är skjuten och det är nog infekterat, för det rinner vätska här.
Herregud Zach! Lägg av! Du bara gnäller.
"Jag är en egoistisk grek-smurf",
och "jag blev skjuten och måste få gråta en skvätt".
Jag orkar inte mer, grabben.
Jag är färdig med Hollywood.
- Mellanbarn. - Ensam mamma.
Låg sköldkörtel. Nej, höga värden.
- Tre av tre, era jävlar. - Fattar du? Detektiver.
Okej då. Skådisar, låt oss prata fallet.
LIGGARE
Kom igen.
Jag vill bara titta efter vem som löser in min nära väns sjukpenning.
Nej.
Oj, varför gjorde jag så där?
Snälla, låt mig bara kika i liggaren.
Tyvärr, det är mot vår policy.
Du är en bodega. Du har knappt en policy för handtvätt ens.
VARNING - VAKTKATTEN ÄR I TJÄNST
Har du tränat en katt att vakta butiken?
Gazpacho är tuff.
Skulle du inte vilja att han blev gäst
på en kommande podd om djur i arbete?
Dudenoff.
FINANSDEPARTEMENTET MILTON DUDENOFF
En Dudenoff till.
Signaturerna stämmer inte alls.
Mabel, svara! Herregud.
Allt hände den kvällen då Sazz blev dödad.
Sen sms:ade mördaren oss "Jag ser dig", så vi åkte hit.
- Så. Nu vet ni lika mycket som vi. - Okej. Bra.
- Nu tar vi över. - Tror ni att ni fattar?
Mabel, du anar inte hur brett vårt kunskapsfält kan vara.
Endast 3 % av vår tid ägnas åt själva jobbet.
Resten är att utveckla talanger
som bidrar till att utveckla en karaktärs bakgrund, typ:
"Jag har'nte lärt känna alla de dära göbbarna här."
Dialekter, du vet.
Jag kan flå ett rådjur. Ta hit ett.
Jag kan göra kortkonster.
Ni är alla såna begåvningar och jag är så nyfiken på vad ni kommit fram till.
Välj ett rum. Jag är i nåt annat.
Välkommen tillbaka, min lille...
- Vadå? - Överraskning.
Inser du vad jag gör för att vi ska få lite mer tid ihop?
Kolla vad jag har hittat. Melonlikören.
Tack, men jag är nöjd. Och det där är A1-sås, tror jag.
Ja, vilket som.
- Jag vill inte avbryta nåt. - Snälla Loretta, avbryt!
- Doreen, om du bara kan... - Ja.
Vi har alltså ett förhållande på distans,
och varenda sekund tillsammans är dyrbar.
Jaha, och vi är bästisar ända tills Heidi dyker upp? Vad är jag då?
Hundmat?
Jag är bara så trött på alla som knuffar runt med mig.
Ingen knuffar nån nånstans.
- Jo, folk knuffas omkring. - Doreen!
Förlåt mig.
Jag blir bortstött av min make, och också av din pojkvän.
Inte ens min bror vill prata med mig. Jag är...
Jag lade vantarna på dig.
Stackarn.
Men det är inte hennes fel att hon dras till Oliver Putnam.
Du är ju en magnet.
- Nå... - Tack.
Okej.
- Hör du. - Nu sitter vi vid pianot igen.
Jag bara...
Jag är lite svartsjuk på vad du kan ha sagt till min stand-in igår.
På telefon.
Jag skulle bara...
Man skulle nog ha varit där.
Ja. Men vad sa du, då?
Äh, jag bara...
Jag sa bara att när vi var på partyt i LA,
- du vet, den där eldgropen... - Ja.
...att jag nästan friade till dig.
- Att vadå? - Det var bara på ren impuls, du vet?
Du skulle flytta till LA, och jag var rädd att förlora dig.
- Ja. - Nej då.
Jag menar inte att jag inte vill. Loretta, jag dyrkar dig.
Jag har gått upp i spiraler för att få vara nära dig.
Jag har verkligen...
Jag uppfann till och med en rejäl, hjärtinnerlig Insta-grammy
för att kunna se vad du hade för dig.
En vadå?
"Enda sättet att vara sig själv är att hitta sig själv."
Jösses. Är du Ronnie?
- Ja... - Nej, nej, nej...
Jag fick förtroende för Ronnie.
Jag gjorde skärmdumpar av hennes memes, och berättade saker för henne.
- Och hon uppskattade alltihop. - Jaha, och du?
Du förföljde mig och lurade mig,
och sen skulle du fria till mig för att du var skraj,
och sen gjorde du slut med mig på sms?
Om man gör en lista av det
- så där... - Jag behöver tänka en stund.
Loretta, jag...
Fan.
hej_jag är_ronnie! EN UNDERBAR DAG IDAG!
MÖTER MAN INTE SIN RÄDSLA BLIR DET INGET MÖTE
Jäklar.
Hallå.
Jag skulle... Nej. Jag vill be om ursäkt.
Jag gick för långt förut. Crystal Light hade tagit över.
Jaja, vi har alla våra ögonblick.
Ja.
Det går visst inte så bra för dig och din lille gubbe.
Min lille gubbe är nog lite galen.
Varför tror alla att man är lite galen om man har känslor?
Han kanske inte är galen. Bara lite känslig.
Är inte det bättre än att inte känna nåt alls?
Hans hjärta är som en uppslagen bok.
Du kanske har rätt. Kanske att du har rätt.
Kanske, va?
Vad vet jag? "Kanske." Jag kanske bara är en korkad idiot.
- Lugna dig nu. - Säg inte att jag ska lugna mig!
Varför sticker inte du tillbaka till Beverly Hills?
Jag hyr en etta i Burbank. Den ligger under en Whole Foods-filial.
Du behöver inte slänga en massa rik tjej-skit i fejset på mig.
Du borde faktiskt lugna ner dig.
Du borde försvinna ur mitt hus! Din jäkla Hollywood-brutta!
- Vad är det här? - Men... sluta göra motstånd!
Bort från mig! Vad håller du på med?
Vet inte. Varför käkar du på dina flätor?
- Herregud. - Varför?
Varför käkar du på flätorna?
Hon var med i Moonraker.
- Vad gör du? - Min pacemaker!
Jag visste inte att du hade det. Jösses, alltså.
Herregud, jag visste inte det.
Jag visste inte det.
- Jag spelar bara. - Inte så bra, heller.
Jag har lärt mig scenslagsmål av Sensei Brian.
Min tand!
Jag måste få slut på det här.
Vem bär släp i sitt eget hem?
Nej, nej. Du får inte.
Kom hit, baby!
Men, vad var det i det där Crystal Light? Badsalt?
- Ta bort henne! - Doreen?
- Släpp mig! - Du måste bryta det.
Du måste sticka in handen och ta ett halsgrepp.
Bryt det, kom igen.
- Lugn, damer! - Släpp!
Ni behöver inte slåss om mig som Loni Anderson och Charo.
Släpp mig!
Vem är chokladmissen Swiss Miss? Försvinn, din slyna!
- Är du ledsen? - Ja, för att du sitter på mig.
Jag är också ledsen.
Vet du, Doreen. Jag är lite orolig för dig.
- Är det okej? - Ja.
Din man bor på uppfarten,
och du slåss med en tv-stjärna,
och har fastnat i det här jag gjorde när du var liten.
Herregud, åt helvete med mjälten.
Jag skojar ju bara om den för att den inte är så viktig.
För mig är det inte skojigt. Du var så liten och jag var 19.
Den där dan på sjukhuset, mamma slutade aldrig vråla åt mig.
- Hon förlät mig aldrig. - Hon var knäpp i skallen, och det vet du.
Vet du varför jag minns att jag fick se din pjäs?
För att mamma höll mig i handen när vi gick in.
Höll hon dig i handen?
Oj.
Ja.
Det hade hon aldrig gjort förut.
Jag tror inte hon gjorde det nånsin igen.
Gud, hon var så iskall,
och sen var hon borta.
Och du också.
- Nu är jag så här. - Jag kommer på besök.
Ja, ibland, fast du är knappast närvarande.
Och jag hörde er podd,
och hörde hur du skämtar ihop med dina vänner.
Podden är ju om våra grannar som blir mördade.
Ja, men du fick det att låta mysigt.
Då kände jag mig ännu mer ensam.
Kära nån.
Jag är en behövande röra.
Jag är en spänd röra.
- Kan vi skylla alltihop på mamma? - Hon är ju död, så det skadar nog inte.
Jag tänker så mycket på dig.
Jag skulle vilja bli bättre på att höra av mig om det inte är försent.
Det skulle jag gilla jättemycket.
Jag också.
Goda nyheter, hör ni.
Jag har fått mig en jättefin tupplur. Det känns jättebra.
Nu är allt kristallklart.
Att skrika åt skådisarna
fick mig att minnas varför jag alls hamnade i filmindustrin.
För att jag bryr mig om det så mycket. Det har jag insett.
Film är min passion,
och jag skrek allt det till studiochefen i två timmar.
Kan ni tänka er, Charles och Leopardkvinnan?
Filmen är igång igen, full fart.
Tänk er det. Fullt ös i maskin.
- Hollywood! - Vem är den jävla kvinnan?
Bilen kommer om fem.
Okej, alltså, jag slogs med en kvinna och vann.
Jag har även upptäckt att du kanske är galen.
Om jag ska vara ärlig...
har jag inte haft nåt förhållande på tio, kanske 20 år.
När jag träffade dig,
tappade jag kontrollen,
och får den kanske aldrig tillbaka.
Men om du inte gillar den sortens galenskap
skyller ingen på dig.
Vill du sticka, så gör det.
Nåja, du behöver inte springa.
Oliver, i samma ögonblick som jag mötte dig
visste jag, innerst inne, att du var en knäppskalle.
Du har nog, om jag räknat rätt, minst sex olika versioner
av hur du sprang på Lynda Carter i mataffären.
- Wonder Woman, och en underbar lady. - Nå. Till saken.
Trots dina uppenbara patologier är jag kvar.
Jag ska ingenstans, och jag köper ditt galna du
för resten av livet.
Ger du mig en dockas armband?
Jag friar till dig, Oliver, jag vill gifta mig med dig.
Nå, innan jag säger ja, av ren nyfikenhet, finns det pengar i din familj?
Jag säger ja.
Upp och hoppa!
Jag måste sova, jag är bakis. Håll bara käften!
Tack.
- Fallet är löst. - Jösses.
Vad är det nu?
Låt mig föra er till Mördarväggen,
vilket är som din Mordtavla, fast vår är större och bättre.
Först och främst håller vi med dig.
Den som plockar ut Dudenoffs pengar är ute efter er.
Men vi tror inte att mysteriet började med mordet på Sazz.
- Nej. - Nej, det går tillbaka till säsong ett,
som faktiskt har fler hål än Zach Galifianakis.
Hela manuset är fullt av dem.
Till exempel... Vem förgiftade Winnie?
Ni trodde det var Sting, men vet ni vad?
Det var det inte men ni släppte det bara.
Winnie?
Men herregud, vem kan ha gjort dig detta? Jag antog att det var Jan.
Fel. Kolla på lappen på din dörr.
"Sluta med podden, annars gör jag slut på dig.
Ser ni fettfläcken? Skrivet av en vänsterhänt person.
Hur kan du veta det?
Jag studerade handstilar när jag spelade Markus Antonius
i en oproducerad pilot, Kalligrafens fru.
- Jan var inte vänsterhänt. - Nej.
Kolla hur hon höll i sin fagott.
Jag skuggade Boston Pops när jag skulle spela Symphony Chimp.
Manushål två: lappen på Jans dörr.
"Jag ser dig."
Exakt samma som sms:et.
- Det är... - Just det, samma person. Bravo, Mabel.
Er mördare har varit efter er sen säsong ett.
Allt det visste Sazz.
Tänk på hennes lägenhet.
"Sjuk vovve." Det är Winnie.
"Lapp på dörren." Lappen på Jans dörr.
Allt hade Sazz räknat ut. Hon försökte kanske berätta det för mig.
Jag ger mig. Du har rätt.
- Jag kunde nog ha tagit in er tidigare. - Tack.
Ett-noll till skådisarna.
Ja, så är det.
Varför ler du?
Jag vet att det inte är så vältajmat...
men den här göken ska gifta sig!
Ni vet, det är nog inget, men sanningen är att man aldrig är helt säker.
Det bästa är att hitta dem som älskar en
som delar en flaska rött, en flaska vitt...
- Det är ju ingen tävling. - Men, kolla här!
- Hela gänget på plats, va? - Hej, Big Mike.
- Hur var brunchen på Can-Cans? - Kom igen, va?
Jag går dit bara för att snutar äter middagsmenyn för lunchpriser.
Du vet att jag inte är nån rumpnisse. Jag är bara din nisse.
Tillstånd att gå ombord. Och då menar jag inte båten.
Kapten Jack ska få igång dig ikväll.
- Det där är godis. - Hör du, Chuckie.
Howard har försökt nå er alla. Så fick han tag på mitt nummer.
Han vet vem som dödade Dudenoff, säger han.
Jag skrev ner det för säkerhets skull.
Han ville att jag skulle säga
att det inte var bara en person som tog ut sjukpenningen.
Han hittade fem olika signaturer med ett telefonnummer.
Fortsätt. Pausa.
Fortsätt framåt.
Framåt.
Pausa där. Inez.
Snabbspola.
Jösses.
Spola framåt igen.
Rudy?
- Herregud. - Herregud.
- Jösses, qué? - Okej, jag ringer numret.
PRESENTERAR SANT GULD FÖDD RIK
Hallå?
Det här är Milton Dudenoff.
Vad nu en Västis är för nåt, men Howard menar att det var allihop.
De vet.
FINANSDEPARTEMENTET I USA MILTON DUDENOFF
Översättning: Eva Söderqvist