Tidligere...
- Hvem er Dudenoff? - Vet du hvem som vil ta meg?
Den siste som kom og spurte om dette, ble drept.
Vi fremleier leieregulerte leiligheter ulovlig.
Dudenoff flyttet til Portugal. Vi sender ham leia.
- Stemmen i radioen... - Det var Helga, eksen min.
Din gale eks.
Dere har nok hørt om våpenhendelsen under fotograferingen.
Det er Glen, han lever.
Jeg ble skutt i fettet!
Dudenoff har innløst trygdesjekkene i en bodega på 125th Street.
Er det to venstreskuldre?
Sazz' lik var ikke det eneste i forbrenningsovnen.
- Den tilhører Dudenoff. - Jeg vil gifte meg med deg.
Den som løser inn sjekkene, er ute etter dere.
Howard sier at han vet hvem som drepte Dudenoff.
Det var ikke bare én som innløste sjekkene.
Han fant fem ulike underskrifter.
- Med ett telefonnummer. - Hallo?
De vet det.
Alfred Hitchcocks Livbåten er en film som bare foregår i en liten båt
full av ulike figurer som lærer hvor langt de vil gå
for å overleve den grove sjøen i den farlige situasjonen deres.
I New York City kan en livbåt ligne svært mye på en rimelig leilighet
i en hyggelig bygning på Upper West Side.
Kan jeg gå inn her?
Du er invitert til en mystisk overraskelse.
Jeg kan lage en ny video...
- Hei. - Hei...
Ring meg tilbake. Er du også invitert av Dudenoff?
Ja. Det ser ut som et mordmysterium. Som om det ble levert av en ravn.
- Er øyet ditt bra? - Ja, det er nok bare en allergi.
- Dere har også fått invitasjonen. - Ja, se på det kortet, da.
- Han vet at vi kan sende meldinger? - Skal noen banke på, eller?
Vent på meg!
- Helga! - Jeg har med min nye kjæreste.
- Jeg håper det er greit. - Selvsagt.
- Hvem kan avvise Hammy Faye Baker? - Grisepølse i lompe.
Å, helvete. Se hvem det er.
Kom inn. Slå dere ned. Jeg skal forandre livene deres.
Episode åtte - sesong fire Livbåten
Én ting ved å velge et gjemmested fullt av familie...
Hva er det, Charles?
Det gjør en bygning full av mordere mer tiltrekkende.
- Seriøst? - Ok, bare sett...
Nei, Charles, bruk hoftene dine. Opp og rundt, som en rockering. Sånn.
- Hjelper ikke. - La meg gjøre det.
Nei, jeg kan gjøre det. Det er bare et problem med... skroget.
Hvorfor kan ingen av dere åpne et panser?
- Ekte mannfolk hyrer inn andre menn. - Veihjelpen er her om ett kvarter.
- De blir glade om vi gir dem noe å gjøre. - Du er en skikkelig filantrop.
Vent litt. De ringer igjen. Ignorer.
Mens vi venter, bør vi kanskje oppsummere. Her er det vi vet så langt.
Dudenoff-fyren har flere leieregulerte leiligheter som han plasserte vesterne i.
Så, selv om de trenger at han lever for å beholde hjemmene sine,
dreper og brenner de ham. De innløser sjekkene for å skjule det.
Da stakkars Sazz fikk nyss om det, skjøt de henne.
Så skjøt de på meg, og bommet så vidt på den viktigste i etterforskningen vår.
Jeg kan ikke tro at Vince gjorde dette. Han var Wordle-kompisen min.
Vent litt. Nå FaceTimer de oss.
- Hallo. - Hei, dere.
Den sexy delen av denne oppklaringssekstetten har noen tanker.
Skal ikke dere på prøver?
Nå som vi vet at vi er uunnværlige, kan vi ikke holde oss unna.
Vi er profesjonelle etterforskere. Derfor spiller dere oss på film.
- Vi klarer oss fint alene. - Kan vi sette dere på mute?
- Om dere muter oss, muter vi dere. - Ok, greit. Vi muter hverandre.
- Vil disse dustene ødelegge dette? - Dere mutet oss ikke.
- Beklager. Nå muter jeg. - Hva skjedde? Jeg mutet.
- Nei, vi hører deg fortsatt. - Vet dere hva? Vi muter ikke.
Vi må finne et trygt sted for å planlegge.
- Bare ikke i Arconia. - Ok, jeg vet akkurat riktig sted.
Hvordan får vi en tilståelse?
Jeg har en idé, men den omfatter noen.
- Om du sier Tony Danza... - Det er Tony Danza.
Kan du la være å nevne Tony Danza én hel dag?
HVEM DREPTE TIM KONO?
Hvordan kunne min figur bo her? Platene er ikke alfabetisert.
Nydelig. En førsteutgave berører en andreutgave.
Ja, ypperlig. Veldig bra.
Ærlig talt.
Ok. Så vi braser inn hos vesterne med to kjendiser og Eugene.
Og så?
Filmen starter snart, så jeg pumper skinkene mens vi prater.
Kan vi gå tilbake til ideen min? Den er så enkel.
Vi inviterer vesterne til, ja, Tony Danzas 35. årlige
"På tide med hvite bukser ekstrava-Danza".
Tony Danza var TV-stjerne på 1980-tallet i Who's the Boss?
Det bryr meg ikke.
Så sier vi til sausefamilien at Tony vil starte med sine egne sauser med navnet
"Who's the sauce?" Vesterne vil da avsløre historien sin
på grunn av Danzas "mafiafyr fra nabolaget"-karisma.
- Danza er den perfekte "planza". - Jeg elsker den.
Jeg ville endret den litt og ikke gjort det.
Og i stedet overrasket dem med en ding-dong.
- Si mer om ding-dongen. - I såpe-TV er det en sexy overraskelse.
Som at en forsvunnen bror dukker opp,
eller at en lam onkel begynner å gå igjen etter 40 år.
Altfor komplisert. Alle skjuler at en av dem klikket og drepte Dudenoff.
Vi må bare få dem til å prate.
La oss invitere dem til en stjernespekket kjempeutgave av oh hell hos Oliver.
- Bra. - Akkurat.
På hjemmebane. Vi må bare være rolige.
Nøyaktig kontroll av følelser er det skuespillere er best til.
Men klarer dere tre det?
- For det første er jeg skuespiller. - Ikke overdriv.
Men jeg er også i stand til å fange den som drepte bestevennen min,
som bare ville åpne en trampolinepark så unge...
Jeg må legge meg litt.
Hvor faen er soverommet mitt?
Håper Charles takler dette.
Å konfrontere en venns morder får frem masse dritt.
Beklager. Jeg strammer porene.
Med Lady Longorias 19-i-1 multiverktøy. Dette er den infrarøde innstillingen.
Det er også spikerpistol og har et stjerneskrue- og et vibrasjonshode.
- Hallo? - Hei.
Hei, vennen min.
Det er forloveden min. Vi skal gifte oss til helgen!
- Hei, min elskede. - Denne helgen?
- Han er litt gammel for et hastebryllup. - Dette blir nok mer et langsomtbryllup.
Jeg stikker.
Se, det er også en opptaker.
- Eva, du er et geni. - Eva, du er et geni.
Den har auto-tune.
- Vil du prøve? - Nei. Vil absolutt ikke ta på den.
Ja. Nei, vennen min. Jeg skal ta meg av alt.
- Kan ikke tro at vi er her. - Så spennende.
Jeg skal ordne det. Elsker deg også. Ha det.
- Hei, det er min stol. - Selvsagt.
Jeg glemmer det hele tiden. Ok.
- Skal du gifte deg til helgen? - Ja.
Ikke si at det skal skje på tinghuset. Brylluper må være et skue.
Musikk, taler, AK-47-ere avfyrt opp i lufta.
Jeg visste ikke at du også var en romantiker.
Bryllup er den viktigste delen av et ekteskap.
Kona mi og jeg gifter oss hvert kvartal. Lokalet setter tonen for livet deres.
Vil vi være lekne, gifter vi oss på standen. Om vi har kranglet,
blir det der en våpenhvile ble signert.
Yalta, Potsdam, Camp David. Vi har trengt mange sånne.
- Loretta sa at tinghuset er greit. - Hun har rett.
Dere vil komme tilbake dit for skilsmissen.
- Zach? - Ja.
Vi prøver scene 13.
- Hvilken er det? - Der Oliver forklarer
hvorfor ekteskapet hans brøt sammen.
Går det bra, Charles? Jeg tror aldri jeg har sett deg sint.
For å være ærlig vil det gi rollen min flere lag om jeg kan få se det.
Ja, jeg er sint.
Og nei, du får ikke se hvordan det ser ut. Det er ikke sosialt akseptabelt.
Vil du øve på å snu omeletter?
Den beryktede omeletten. Ja. Bra, takk, jeg skal øve.
Uansett, jeg er nysgjerrig. Roper du?
- Blir du voldelig? - Nei, enda verre.
Men det har ikke skjedd på lenge, på grunn av en følelsesundertrykkelsesteknikk,
som omfatter pusting og masse rydding.
Sånn.
Plager dette deg?
- Nei. - Plager dette deg?
- Hvorfor gjør du det? - Plager...
Ok, de kommer straks.
Alle har det veldig hektisk. Vi har en podkast, to drap og et bryllup.
- Men vi skal være rolige. - Vi er mye bedre til det enn dere.
- Det er ikke en konkurranse. - Det er det nå.
Jeg har satt ringmuskelen til stramme, løsne, stramme igjen.
- Det er dem. - Ok.
- Jeg kan arrangere et bryllupsfyllecruise. - Er det ekteskapet du vil ha?
Du fryser, kommer ingen vei og forloveren knuller kapteinen?
- Kom igjen. - Ja da.
Oh hell-o! Vi har med snacks.
- Kan ikke spille kort uten jamón. - Det stemmer, mami.
Takk for at dere kom. Det var best at vi var vertskap for så mange.
Ja da. Deres venner er våre venner, særlig om Hollywood dem kjenner.
Dere kan ikke se det på grunn av lappen, men jeg blunker spøkefullt.
Ja.
Kom igjen.
Vi vet at dere vet om sjekkene. Gi oss mobilene nå!
- Hva skal du gjøre nå, Vince? - Dere skal sitte og høre på historien vår.
Alle på mitt team, vær rolige.
Selv om mordere alltid forteller historien sin før de dreper deg.
De skal gjøre seg menneskelige med en lang opprinnelseshistorie.
Akkurat. Om vi hadde opplevd det, ville vi også drept og spist Dudenoff.
- Vi spiste ham ikke. - Men dere drepte ham.
Ok.
Dudenoff pleide å komme på restauranten vår.
Milton og kona var stamgjester til hun døde. Så bestilte han maten hjem.
Når vi var for få på jobb, leverte vi hos ham på veien hjem.
- Oh hell! - Han virket så alene i studioleiligheten.
Han inviterte oss inn. Vi begynte å spille kort.
- Oh hell på fredagskveldene. - Det ble en fast vane.
- Vær så snill. - Ok, hemmeligheten her er jamón ibérico.
Ingen lager den som dere.
Takk. Drømmen vår er faktisk å selge våre egne sauser.
Jeg vet det høres sprøtt ut, men Tony Danza ville investere.
Så dere drepte ham fordi han ikke ga dere den siste biten av den drømmen?
- Ikke si "Tony Danza". - Sausepappa sa det først!
- Vi drepte ham ikke. - Aldri.
- Å nei. - Vi var glad i ham.
- Da drepte Gale-Rudy ham. - Gal? Jeg?
Vet ikke hvorfor jeg setter i nye batterier.
Nydelig.
Jeg møtte Dudenoff for åtte år siden. Jeg prøvde å bli skuespiller.
Jeg jobbet fem jobber og meldte meg på kurset hans.
- Jeg husker min første dramatime. - De var om film.
I en kjeller under en undergrunnsstasjon. De fleste der var sexarbeidere.
Ok.
En dag så vi Et spørsmål om ære i professor Dudenoffs time.
Jeg løp etter ham på gaten og sa:
"Jeg lærte en monolog fra den filmen på det tidligere kurset mitt."
Han ba meg fremsi den, og det gjorde jeg. Alt sammen, der på bussholdeplassen.
Den var omtrent sånn.
"Vil du ha svar? Jeg har krav på det.
Vil du ha svar?
Jeg vil ha sannheten. Den takler du ikke!
Vi lever i en verden med murer, og de må bevoktes av menn med våpen.
Hvem skal gjøre det? Du? Du, løytnant Weinberg?
- Jeg har et større..." - Skal du ta hele monologen?
Ja, hele. Jeg syns den fortjener det.
"Jeg har et større ansvar enn du på noen måte kan fatte!
Du gråter over Santiago!
Min eksistens, om enn grotesk og uforståelig for deg, redder liv.
Du vil ikke ha sannheten, for innerst inne, på steder du ikke snakker om,
vil du ha meg ved den muren, trenger du meg ved den muren!
Ellers bør du velge et våpen og stå vakt.
Uansett blåser jeg i hva du tror du har krav på.
Beordret du kode rød? Jeg gjorde jobben. Beordret du kode rød? Ja, det gjorde jeg!"
- Det var vidunderlig. - Jeg tok pusten fra ham.
Og han inviterte meg til leiligheten i Arconia.
- Og dette? Hva er dette? - Det er en amatørradio.
Hva gjør du med den?
- Det er bare en hobby. - Ok.
- Og... - Selvsagt skaffet jeg min egen.
Til slutt gjorde alle det.
- Og professor Dudenoff så på meg og sa... - Du er veldig flink, Rudy.
Takk. Det betyr mye for meg.
La meg spørre om noe.
Om livet ditt var en film, hva ville være din lykkelige slutt?
Så tok han på nissepungen din, og du fikk en lykkelig slutt.
- Eva! - Hva?
Nei, jeg sa at jeg ville bli i byen og fortsette å opptre og prøve
og ha færre romkamerater som bruker håndklær som dopapir. Det var drømmen min.
Så, Charles, da har vi bare din venn Vince igjen.
Han eksponerte deg for øyekatarr, og hva fikk du? Løgner!
Og sannsynligvis øyekatarr. Gjør ikke det deg sint?
Jeg har det bra.
Jeg undertrykker og undertrykker, og jeg har det bra.
Greit. Ettersom ingen av dere ser ut til å være på randen av et sammenbrudd...
Før kona døde, måtte jeg love at jeg ikke skulle bli en rar, ensom gammel mann.
Begge elsket filmer, så da jeg så Dudenoffs brosjyre for filmforelesninger,
tenkte jeg at det var hennes måte å få meg til å finne venner på.
Men de ungdommene.
SLUTT
Grunnen til at Livet er vidunderlig er tidløs,
er én ting: rollebesetningen.
Om du kan fylle historien din med de riktige folkene,
kan arbeidet leve evig.
Beklager, men den filmen er ikke tidløs. Det er pro-kapitalistisk gaslighting.
George Baileys liv suger, og Potter slipper unna med det.
Nei, du gikk glipp av poenget.
George får familien sin. Potter er alene.
- Jeg liker å være alene. - Unnskyld meg, herr Livserfaring.
Men virkelig å være alene, det fins ikke noe verre.
Du smiler ikke, du ler ikke, du slutter å bry deg om hva maten smaker,
fordi du fortsatt våkner alene uten henne. Hver eneste time...
Men jeg likte Dudenoff.
...hater fattigfolk. Filmen hater trær.
Hvorfor må de være så sinte hele tiden?
- Verden er en katastrofe. - Ja.
I denne byen har man ikke engang råd til leilighet
om ikke mamma og pappa betaler.
Hvorfor kan ikke en film bare være en film?
Jack Lemmon i Ungkarsleiligheten. Jeg visste ikke...
Og han inviterte meg med på kortspillet.
Jeg føler empati.
Jeg ante ikke hvordan han visste at vi ville komme overens, men det gjorde vi.
Kona hans hadde vært musikklærer. Da byen var billig,
kastet de seg over hver nye ledige leilighet i etasjen.
Hun brukte dem til musikktimer, eller lot noen bo der om personen hadde det tøft.
Men da hun ble borte, bodde professor Dudenoff i en tom korridor.
Han orket ikke å gi fra seg leilighetene.
Og en kveld, etter mange timer med oh hell...
bestemte han seg for ikke å bli en rar, ensom gammel mann.
Han brøt loven for oss så vi fikk sjansen til å oppnå drømmene våre.
Men han hadde også en drøm: Å bo i Portugal. Og han dro.
Og nei, vi har ikke hørt fra ham siden.
Og ja, vi har fortsatt bløffen og innløst sjekkene hans.
- Så, er det alt? - Ja, vi kan gjøre det igjen om dere vil.
- Jeg kan fortelle det på en morsom måte. - Nei takk.
- Takk. - Herregud, nei.
- Ok, da tror jeg vi er ferdige. - Ikke ennå.
Det er ding-dong-tid.
- Har dere lagd en ding-dong? - Det var en god idé.
Helga? Hva gjør du her?
Mabel tok kontakt på amatørradioen. Jeg er her for å fortelle sannheten.
"Vi takler ikke sannheten."
Er du Helga? Jeg så deg for meg tannløs og med ei klubbe.
Glem ham, Helga. Hjernen hans er dekket av plakk.
Bare fortsett.
Jeg møtte Dudenoff da jeg nettopp hadde blitt låsesmed.
Det var barndomsdrømmen min.
- Vent? Er det sant? - Nei.
Ser jeg ut som en låsesmed? Jeg er sexy.
Faren min døde og etterlot virksomheten til meg.
Den var alt jeg hadde til jeg traff Dudenoff.
Det var før din tid, men det er kjenningsmelodien til...
- Det er Balki og Larry, ikke sant? - Ja.
- Jeg har aldri møtt noen
som mister nøklene sine så ofte. Noen på din alder fester dem på et belte.
Det er ikke demens.
Jeg mister alltid nøklene. Jeg... Kona mi pleide å slippe meg inn, men...
Ok.
Sett på maken.
Hva er en kode noen på din alder kan huske?
Hva med "oh hell"?
- Som kortspillet? - Kjenner du det?
Faren min og jeg spilte det alltid. Jeg har ikke gjort det siden han døde.
Beklager, du ser akkurat ut som ham.
Bortsett fra at han var høy, blond og sexy.
Oh hell og Balki og Larry.
Vi pleier å spille kort på fredagskveldene.
- Sånn møtte jeg gjengen. - Hvorfor ikke?
Ja, jeg var også der.
- Her. - De nevnte sikkert ikke det.
- Jøss. - Ja!
Jeg har deg.
Først var de den hyggeligste gjengen jeg hadde møtt i New York.
Et sted jeg alltid ønsket å kalle hjemmet mitt.
Helga. Hvor bor du?
En vidunderlig liten rønne, bare 85 stasjoner unna. Dere ville elsket den.
Så ga han oss disse fine, billige leilighetene.
Han gjorde en haug med fremmede til en familie.
Men et par år senere... forsvant han.
Han likte ikke å skrive det, men han hadde fått nok av å si farvel.
Han skulle til Portugal.
Ti tusen dollar
Etter å ha hjulpet oss med våre drømmer ville han oppleve sin.
Jeg visste at det bare var strømbrudd når ovnen ble brukt,
men jeg mistenkte ikke noe. Ennå.
BARE DRAP I BYGNINGEN
Plutselig gikk alle fra å snakke hver dag, til ingenting.
Total stillhet. Og så startet podkasten deres.
Én ting var sikkert. Noen i Arconia skjulte noe.
En morderisk galning som forgiftet en perfekt, om enn oppblåst hund.
Alle var så hemmelighetsfulle.
- Helga. - Jeg lyttet til podkasten.
Alle de uforklarlige tingene noen i bygningen gjorde for å skremme dere.
Hva om det var dem som prøvde å skjule det de hadde gjort?
- La oss spille kort. - Og jeg begynte å lure.
- Vær så god. - Hvorfor gikk strømmen den kvelden?
Jeg kunne ikke bevise at de hadde noe med forsvinningen å gjøre.
Men jeg var helt sikker på at jeg måtte flytte. De drepte ham.
- Nei. - Nei, han dro til Portugal.
- Døde menn sender ikke skinke. - Hva er dette, da?
- Jeg kan ikke se. - Jeg vet ikke. Hva er det?
Dudenoffs skulderprotese.
Den var i forbrenningsovnen. Dere drepte og brente ham.
Da Sazz skjønte det, drepte dere henne.
Og da vi undersøkte det, prøvde dere å drepe meg.
Man kan også si at dere skjøt meg.
Hva driver vi med? Disse folkene er mordere!
Jeg er lei av å være den hyggelige fyren uten temperament.
Jeg er en kanadisk mann som er i forbindelse med sinnet sitt,
og herregud, det føles bra.
Charles.
- Ha et raserianfall med meg. - Nei.
De brente opp vennen din.
- Nei. - Og så bombarderte de deg med ordleker
fra New York Times.
Litt skuffende så langt.
Ja. Interessant.
- Betyr det at han er mimekunstner? - Nei, vi hører ham ikke.
Men jeg er så var for personligheten hans, at jeg kan føle ordene. Han sier...
"Disse menneskene drepte Sazz.
Jeg er sur og irritert til en viss grad."
Helvete ta dette. Få den.
- Helga! - Nei! Hjelp.
Det var ikke bare du som fikk en lapp da Dudenoff døde.
Bli med meg, alle sammen.
Alle fikk beskjeder den kvelden. Men våre var annerledes.
"Dere er invitert til begravelsen min. Midnatt, i kjelleren.
- Ikke si det til Helga." - Hva faen?
- Begravelse? - Jeg liker det ikke.
Kom, vi går.
FORBRENNINGSOVN
Fordi det er en invitasjon, og det er respektfullt å gå...
- Hva skjer? - Hei. Ok.
Kan jeg få snakke? Kan jeg det?
- Ja da. - Selvsagt.
Jeg sier alltid at en film bare er så god som rollebesetningen.
Jeg er bare lærer. Jeg har aldri fått lage min egen film.
Men jeg skal si dere noe. Om livene våre var en film...
Da er rollebesetningen min utrolig.
- Hva gjør vi egentlig her, professor? - Tja...
Jeg har noen medisinske nyheter. Jeg er en gammel mann, så dere vet,
det er ikke trist som i Tid for ømhet, eller noe sånt, men dere vet...
De har sagt at jeg bare har et par måneder.
- Hva? - Og dermed... Hei.
Dere vet, når jeg blir borte,
vil bygningen stupe inn og rive rollebesetningen i stykker.
Men jeg har en måte å omgå det på. Og...
Og det er at dere alle holder meg i live.
Ikke egentlig, for jeg har akkurat tatt masse piller.
Jeg vil at dere i kveld skal legge liket mitt i forbrenningsovnen.
Ja. Og så vil jeg at dere skal løse inn trygdesjekkene mine.
Dere skal si til alle at jeg har flyttet til Portugal.
Dere kan ikke fortelle det til Helga.
Jeg skal spille inn en melding bare i tilfelle
hun finner det ut, sånn at hun ikke skal klandre dere.
- Vi kan ringe en ambulanse. - Nei. La meg gjøre dette.
Vær så snill.
Og så, etterpå. La oss bare klemme hverandre, ok?
Så, Vince, kom igjen.
La oss filme dette. Kom igjen, én tagning.
Det går bra.
Hei, Helga. Jeg vet at du er sint.
Men det har vært så vanskelig for deg å komme deg etter faren din
at jeg hadde denne dumme ideen
at jeg kunne skjerme deg mot enda et dødsfall.
Men om du ser på dette, da har planen min gått til helvete.
Forhåpentligvis har ikke jeg det. Det må jo være lov å prøve, ikke sant?
Jeg holder øye med deg.
- Vi er så lei for det. - Ja.
Det var det han ville, å holde oss alle sammen.
Flytt inn hos oss igjen. Vær så snill.
Det er det eneste stedet i New York jeg kan ha en gris.
Er ikke Helga Rudys eks? Var det enda en løgn?
Ja, i tillegg til å tenne på et menneske, løy vi om at jeg hadde en kjæreste.
Måtte Gud tilgi oss.
- Så de er ikke morderne. - Nei, men vi har litt av en podkast.
Og ja, vi har fortsatt bløffen og...
- Himmel. - ...innløst sjekkene.
Vi havner i fengsel.
- Tja... - Nei, det gjør dere ikke.
Vi pleide å være tre ensomme raringer som bodde i Arconia.
Podkasten har brakt oss sammen. Jeg vil ikke bruke den til å splitte dem.
Så menneskelighet er viktigere for deg enn podkasten? Det er...
For en avsløring.
Hva om det ikke er tre tapere, men en familie av tapere
som vil gjøre verden til et bedre sted før to av dem dør?
- Det er en måte å se på det på. - Jeg har flere. Vil du høre?
Når vi snakker om familie, har min assistents assistent
bestilt et bryllup for deg på toppen av Empire State Building,
omgitt av varmluftsballonger.
- Nei. - Ta det rolig. Jeg betaler.
Skulle ønske det gledet meg, men det gjør det ikke.
Du er ikke den romantikeren jeg trodde.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal spille deg eller respektere deg.
- Da står vi her. - Takk, Zachary, for de vakre ordene.
Men Loretta og jeg skal gifte oss her i Arconia.
Det er her vi forelsket oss,
og jeg vil ha et ekteskap der vi forelsker oss hver dag
for resten av de lange livene våre.
Å, din nusselige servelatpølse!
Din søte, sutrete servelatpølse.
Vet du hva servelatpølse er?
Du er romantisk.
Du satte meg i kontakt med følelsene mine. Takk.
Det var en ære å bidra ørlite grann til å få frem ditt sanne jeg.
Og, Charles, jeg skal ikke frastøte publikum ved å ta det med i filmen.
- Ha det. - Ha det.
Ha det.
- Alt i orden? - Ja, alt i orden.
Om alle kommer seg tilbake til land i filmen Livbåten...
det skal du få finne ut selv.
Men det filmen virkelig handler om,
er en familie som har funnet hverandre og som slåss sammen for overlevelse i farvann
som kan være tøffe å komme seg gjennom alene.
I siste instans skjedde det ikke noe mord i vesttårnet.
Bare en fyr som flyttet til Portugal og lagde en familie av fremmede.
Så, funne familie, vi har begravd en flott podkasthistorie og er tilbake på start.
Hvorfor får vi aldri en ding-dong når vi er tomme for ledetråder?
En bank-bank-ding-dong.
- Tror du han har tarmmelk? - Jeg så i kjøleskapet. Han har bare øl.
- Se hvem som er her. - Hei, Helga. Du har fått igjen grisen din.
Jeg er takknemlig for den sinte fyren som motvillig ga henne tilbake.
Jeg tror han heter Howard?
Jeg ville ikke ta det opp midt i gjenforeningen, men jeg må si noe om Sazz.
Kjente du henne faktisk?
Ja. Hun spurte på amatørradioen om alle hullene i podkasthistorien deres.
Ikke huller.
På grunn av deg visste Sazz alt hun noterte om vesttårnet.
Men det var noe annet.
Hun snakket om en stuntmann på en film som het Prosjekt Ronkonkoma.
Han var hennes protesjé, men hadde lagd masse rot, og han sjikanerte henne.
Hun sa: "Han er farlig, og han vil ta livet av meg."
Hva er Prosjekt Ronkonkoma?
Se på IMDb. Det er et nettsted.
Jeg vet det. Agenten min sier at jeg skal komme dit.
Her er det.
Prosjekt Ronkonkoma. Hvem er stuntutøveren?
- Er det noen vi kan snakke med? - Ikke egentlig.
Oversatt av: S. Marum