Anterior...
- Cine e Dudenoff? - Cine mă vizează?
Ultima persoană care a pus întrebări a fost ucisă.
Subînchiriem ilegal locuințe cu chirie plafonată.
Dudenoff s-a mutat în Portugalia. Îi trimitem chiria.
- Vocea de la radio... - Helga, fosta mea iubită.
E nebună!
Sigur ați auzit de împușcăturile de la ședința foto.
- Glen e încă în viață. - M-a nimerit în șunci!
Dudenoff își încasează pensia la un magazin de pe strada 125.
Sunt doi umeri stângi?
Mai era un cadavru în incinerator.
E umărul lui Dudenoff.
Vreau să ne căsătorim.
Cine încasează pensia vă are în vizor.
Howard știe cine l-a ucis pe Dudenoff.
Nu a încasat o singură persoană pensia.
A găsit cinci semnături și un singur număr de telefon.
Au aflat!
Barca de salvare de Hitchcock e un film a cărui acțiune se petrece pe o barcă
plină de oameni disperați, care află până unde sunt dispuși să meargă
ca să scape cu viață din apele învolburate în care i-a aruncat soarta.
La New York,
barca de salvare poate lua forma unui apartament ieftin
într-o clădire frumoasă din Upper West Side.
Nu pot intra pe aici?
Te invit cordial la o surpriză misterioasă.
Pot să mai fac o înregistrare.
- Salut! - Salut!
Sună-mă mai târziu.
Ai primit și tu invitație?
Da, zici că e desprinsă dintr-o carte polițistă.
Parcă a fost adusă de un corb.
- Ai pățit ceva la ochi? - Probabil o reacție alergică.
Ați primit și voi invitație!
Da, și uite ce hârtie groasă și frumoasă! Știe că poate să trimită SMS, nu?
- Bate cineva la ușă? - Așteptați-mă!
- Helga! - Am venit cu prietena mea.
- Sper că nu vă supărați. - Deloc!
- Cum s-o alungăm pe Hammy Faye Baker? - Purceluș în păturică!
Măi să fie! Ia uite cine a venit! Intrați și simțiți-vă ca acasă.
O să vă schimb viața.
CRIME ÎN IMOBIL
Episodul opt, sezonul 4 Barca de salvare
După ce ai căutat refugiu în casa rudelor...
Continuă!
...nu te mai sperie ucigașii din imobilul unde stai.
Pe bune?
Bine, pune...
Charles, unduiește-ți șoldurile ca la hula-hoop.
- Degeaba! - Lasă-mă pe mine.
Mă descurc. E o problemă la... fuzelaj.
Cum de nu știți să ridicați capota?
- Bărbații adevărați îi plătesc pe alții. - Vin depanatorii.
E bine să aibă ceva de făcut, să se bucure și ei.
Vai, ce mărinimos ești! Stați așa.
Iar mă sună. Să mă scutească!
Să facem o mică recapitulare cât așteptăm. Iată ce știm deocamdată...
Dudenoff a închiriat mai multe locuințe și i-a adus pe vestici în Arconia.
Pe urmă, deși au nevoie de el viu ca să-și păstreze apartamentele,
l-au ucis și l-au incinerat.
Au încasat pensia ca paravan.
Sazz s-a prins de mișculațiile lor și au împușcat-o.
Apoi au tras în mine. Era să rămâneți fără cel mai bun anchetator!
Cum să facă Vince Fish așa ceva? Eram parteneri de Wordle!
Stați așa!
Acum e apel video.
- Bună! - Salut!
Jumătatea sexy a sextetului nostru de anchetatori are niște idei.
N-aveți repetiție?
Vă suntem indispensabili. Cum să vă lăsăm de izbeliște?
Suntem anchetatori profesioniști, de asta ne interpretați în film.
Ne descurcăm singuri.
- Putem să vă punem puțin pe mut? - Atunci vă punem și noi pe mut!
Ne punem reciproc pe mut.
- O să strice idioții ăștia totul? - Nu ne-ați pus pe mut.
Scuze! Vă pun acum.
- Eu i-am pus pe mut. - Ba nu, te auzim.
Haideți să nu ne punem pe mut!
Trebuie să ne refugiem undeva să ne facem planul de atac.
Bine. Știu eu locul potrivit.
Cum le smulgem o mărturisire?
Am eu o idee, dar trebuie să apelăm la cineva.
- Nu spune că la Tony Danza! - La Tony Danza.
Se poate să treacă o zi fără să-l pomenești?
CINE L-A UCIS PE KONO?
Cum să trăiască personajul meu aici? Albumele nu sunt în ordine alfabetică.
Ce frumos! O ediție princeps așezată lângă ediția a doua a unei cărți.
Splendid, nimic de zis...
Serios?
Bun, deci dăm buzna la vestici cu două vedete și Eugene.
Și pe urmă? Mai e puțin și filmăm. Îmi întăresc fesele cât discutăm.
Putem reveni la ideea mea? Propun ceva foarte simplu.
Îi invităm pe vestici
la a 35-a ediție a „extravadanzei” anuale „E momentul să porți pantaloni albi”.
Tony Danza a jucat în Cine e șeful?, e o vedetă din anii '80.
Nu mă interesează.
Apoi zicem familiei Sosu
că Tony vrea să lanseze o gamă de sosuri numită „Cine e sosul?”.
Vesticii o să mărturisească tot,
grație carismei lui Danza de șmecheraș de cartier.
- Danza e planul perfect. - Îmi place grozav ideea!
Aș schimba-o puțin, renunțând la ea. Eu i-aș surprinde cu un ding-dang.
Explică.
În telenovele, „ding-dang” se referă la o surpriză încântătoare,
ca întoarcerea unui frate dispărut demult
sau un unchi care începe iar să umble după 40 de ani în care a fost paralizat.
Despicați firul în patru. Unul l-a ucis pe Dudenoff, ceilalți îl acoperă.
Trebuie trași de limbă.
Îi invităm la o mare partidă de oh hell plină de vedete, la Oliver acasă.
- Foarte bine! - Da.
Trebuie doar să ne păstrăm calmul.
Actorii se pricep cel mai bine să-și țină sentimentele în frâu.
Dar voi sunteți în stare?
- În primul rând, eu sunt actor! - Să nu exagerăm.
În plus, sunt perfect capabil să-l prind pe ucigașul prietenei mele,
care nu-și dorea decât un parc cu trambuline...
Merg să mă întind puțin.
Unde naiba mi-e dormitorul?
Sper să nu se piardă cu firea.
Înfruntarea ucigașului unui prieten te poate da peste cap.
Scuze, îmi închid porii cu Lady Longoria, un instrument multifuncțional 19 în 1.
Folosesc infraroșii. E și pistol de cuie, șurubelniță în cruce și vibrator.
- Alo? - Bună!
Bună, iubito!
E logodnica mea. Ne căsătorim în weekend!
Bună, dragostea mea!
În weekend?
- Ce se grăbesc așa? Doar nu-i gravidă. - Nu, îl caută moartea pe acasă.
Am plecat.
Uite, e și aparat de înregistrat.
Eva, ești genială!
- Are procesor de voce. Vrei să-l încerci? - Nu vreau să pun mâna pe el.
Da. Mă ocup eu de toate, scumpo.
- Nu-mi vine să cred! - E emoționant.
Fac cele necesare. Și eu te iubesc! Pa!
E scaunul meu.
Normal... Uit de fiecare dată.
Bun...
- Te însori în weekend? - Da.
Spune-mi că nu vă luați la starea civilă! Nunțile trebuie să fie spectaculoase.
Muzică, discursuri, salve de kalașnikov...
Nu știam că ești și tu o fire romantică.
Nunta e cea mai importantă parte a căsniciei.
Eu și soția facem nuntă trimestrial. Locul dă tonul conviețuirii.
Suntem într-o pasă jucăușă? Alegem plaja.
Ne-am certat? Ne căsătorim la locul unui armistițiu.
Ialta, Potsdam, Camp David... Am avut nevoie de multe astfel de locuri.
- Ea a zis că e bine la starea civilă. - Are dreptate.
O să vă întoarceți acolo pentru divorț.
- Zach! - Da.
Repetăm scena 13.
- Care anume e asta? - Cea cu explicația mariajului ratat.
Te simți bine, Charles? Nu țin minte să te fi văzut vreodată nervos.
Jocul meu actoricesc ar fi și mai nuanțat dacă aș vedea cum te manifești.
Sunt nervos,
dar n-o să vezi cum mă manifest, deoarece nu e politicos.
Eugene, exersezi întorsul omletei?
Celebra scenă cu omleta... Da, o să exersez, mersi.
Sunt curios. Zbieri la nervi?
- Devii violent? - Mai rău. Dar n-am mai pățit-o de mult.
Am o tehnică de înăbușire a sentimentelor
bazată pe respirație și dereticat.
Așa!
Te deranjează?
- Nu. - Te deranjează?
- Nu! - Dar acum?
- De ce faci asta? - Dar dacă...?
Urmează să apară.
Știu că suntem toți stresați. Avem un podcast, două crime, o nuntă...
- Dar o să ne păstrăm calmul. - Noi reușim mai bine ca voi.
- Nu e întrecere. - Ba acum e!
Mi-am setat sfincterul să se contracte, să se relaxeze și să se contracte iar.
- Ei sunt! - Bine...
- Poate o croazieră cu băutură gârlă? - Așa vrei să-ți începi căsnicia?
Îngheți și domnișoara de onoare și-o pune cu căpitanul?
- Hai odată! - Da.
Bun-găsit la oh hell din hol!
Am adus ceva de ronțăit.
- Nu poți să joci cărți fără jamón. - Așa e.
Mersi că ați venit. Am zis să fim noi gazde, suntem mulți.
Prietenii voștri sunt și prietenii noștri, mai ales dacă sunt vedete de film.
Nu se vede din cauza peticului, dar fac ștrengărește cu ochiul.
Haideți!
Știm că știți de pensie. Dați-ne telefoanele!
Ce urmează, Vince?
- Stați cuminți și ne ascultați. - Bine, păstrați-vă calmul!
Ucigașul își spune mereu povestea înainte să te omoare.
O să încerce să se umanizeze înșirându-ne prin ce-au trecut.
Ca să pricepem că și noi l-am fi ucis și mâncat pe Dudenoff în locul lor.
- Nu l-am mâncat! - Dar l-ați ucis, nu?
Bine... Dudenoff era client fidel al restaurantului nostru.
Venea cu soția, dar, după moartea ei, a început să comande la domiciliu.
Când nu aveam oameni, îi aduceam noi mâncarea în drum spre casă.
La naiba!
Părea foarte singur în garsoniera lui.
Ne-a invitat în casă și am început să jucăm cărți.
Am ajuns să jucăm oh hell în fiecare vineri seară.
Te rog!
Ingredientul secret e jamón ibérico.
Nu face nimeni sos ca tine!
Mulțumesc! Marele nostru vis e să lansăm o gamă de sosuri.
Știu că pare o nebunie, dar printre investitori ar fi Tony Danza.
Așadar l-ați ucis pentru că nu v-a pus la dispoziție ultimul crâmpei din vis.
- Nu spune „Tony Danza”! - A zis el primul.
Nu l-am ucis noi!
- Sigur că nu! - Țineam la el.
- Atunci l-a omorât Rudy Nebunu. - Mă faci nebun?
Nu știu de ce tot schimb bateria.
Frumos...
L-am cunoscut pe Dudenoff acum opt ani. Încercam să devin actor.
Lucram în cinci locuri. M-am înscris la curs.
- Primul meu curs de actorie... - Era curs de film.
Se ținea în subsolul unei stații de metrou.
Mulți colegi erau lucrători sexuali.
Bine... Într-o zi, la cursul lui Dudenoff, am vizionat Oameni de onoare.
Am fugit după el pe stradă și i-am zis
că am studiat un monolog din film pentru cursul precedent.
M-a pus să-l interpretez și m-am conformat.
Pe loc, în stația de autobuz!
A fost cam așa...
„Vrei răspunsuri? Am dreptul.
Vrei răspunsuri?
Vreau adevărul! Nu-i poți face față.
Trăim într-o lume înconjurată de ziduri care trebuie păzite cu arma.
Le păzești dumneata? Sau lt. Weinberg? Am o răspundere mult...”
- Ai de gând să spui tot monologul? - Așa intenționam. Cred că merită.
„Am o răspundere mult mai mare decât îți poți imagina!
Îl plângi pe Santiago.
Existența mea, grotescă și de neînțeles pentru dumneata, salvează vieți.
Nu-ți dorești adevărul fiindcă, în adâncul sufletului,
vrei să patrulez zidurile, ai nevoie de mine acolo!
Dacă nu, pune mâna pe armă și stai la post.
Mă doare-n cot de ce drept crezi că ai!
Și codul roșu? Mi-am făcut datoria.
Ați ordonat cod roșu? Bineînțeles!”
Superb!
L-am impresionat.
M-a invitat la el acasă.
- Asta ce e? - O stație de radioamatori.
Ce faceți cu ea?
- E un simplu hobby. - Înțeleg.
Mi-am luat și eu stație de radioamatori. În cele din urmă, ne-am luat toți.
Domnul profesor s-a uitat la mine și mi-a spus...
- Ești foarte talentat, Rudy! - Mulțumesc din suflet!
Vreau să te întreb ceva.
Dacă viața ta ar fi un film...
care ar fi happy-endul?
Atunci te-a atins unde trebuie și ai avut parte de happy-end.
- Eva! - Ce-am zis?
Nu! Am zis că vreau să rămân în oraș, să încerc să ajung actor
și să am mai puțini colegi de apartament care se șterg la fund cu prosopul.
Așadar, Charles, mai rămâne prietenul tău Vince.
Te-a expus la conjunctivită. Cu ce te-ai ales? Cu minciuni!
Și, probabil, conjunctivită. Nu te apucă pandaliile?
Mă simt bine.
Îmi înăbuș încontinuu furia și mă simt bine.
Bine. Întrucât nu păreți niciunul în pragul unui episod psihotic...
I-am promis soției mele înainte să moară că n-ajung un moș singuratic și ciudat.
Ne plăceau filmele
și, când am văzut fluturașul pentru cursul lui Dudenoff,
mi-am zis că e semn de la ea să ies din casă și să-mi fac prieteni.
Dar, vai, puștii ăia...
SFÂRȘIT
Distribuția
O viață minunată rămâne un film atemporal
dintr-un singur motiv:
distribuția.
Dacă găsiți oamenii potriviți pentru povestea voastră,
opera voastră va dăinui.
Scuze, dar filmul nu e atemporal. E manipulare procapitalistă!
Bailey o duce tot prost, iar Potter scapă basma curată.
Nu e adevărat! N-ai înțeles ideea.
George rămâne cu familia și Potter e singur.
- Mie-mi place singur. - Vai, scuze, tu ești trecut prin viață.
Nu e nimic mai nasol pe lume decât să fii complet singur.
Nu zâmbești, nu râzi, nu-ți mai pasă nici de gustul mâncării, pentru că...
oricum dimineața te trezești fără ea.
Dar Dudenoff îmi era simpatic.
„E contra săracilor, contra copacilor”... De ce trebuie să fie mereu furioși?
- Lumea asta e praf! - Așa e.
Nici un apartament nu-ți permiți dacă nu-ți dau ai tăi bani.
De ce nu pot și filmele să fie simple filme?
Jack Lemmon în Apartamentul...
M-a invitat să vin să joc cărți cu ei.
E de înțeles.
Nu știu cum a ghicit că o să se înțelegem, dar exact așa a fost.
Soția lui predase muzică.
Prețurile erau mici. Când se elibera un apartament pe palier, îl închiriau.
Îl foloseau ca să dea ea ore de muzică sau să găzduiască tineri la ananghie.
Dar, după moartea soției, Dudenoff rămăsese singur pe palier.
Nu se îndura să renunțe la apartamente.
Într-o seară, după multe ore de jucat cărți...
a hotărât că n-o să se transforme într-un moș singuratic și ciudat.
A încălcat legea ca să avem șansa de a ne împlini visurile.
Dar avea și el visul lui: să trăiască în Portugalia.
Așa că a plecat, iar de atunci nu mai știm nimic de el.
Dar i-am încasat în continuare pensia ca să nu intre nimeni la bănuieli.
Asta-i toată povestea?
Putem s-o luăm de la capăt. Poate într-o notă comică?
- Nu, lasă, mulțumim! - Doamne ferește!
Cred că am terminat.
Nu încă.
- Ding-dang! A sosit momentul. - Ați recurs la asta?
Ne-a plăcut ideea.
Helga?
- Ce cauți aici? - M-a contactat Mabel prin radio.
- Am venit să dezvălui adevărul. - Nu-i putem face față.
Tu ești Helga?
- Mi te imaginam fără dinți și cu o bâtă. - Ignoră-l! Are creierul plin de tartru.
Continuă, te rog.
L-am cunoscut pe Dudenoff după ce am ajuns lăcătuș.
Era visul meu de mică.
- Serios? - Nu.
Am eu mutră de lăcătuș? Sunt sexy.
A murit tata și mi-a lăsat afacerea.
Până să-l cunosc pe Dudenoff, nu l-am avut decât pe el.
Tu ești prea tânără ca să știi, dar e piesa din...
- Vărul din străinătate, nu? - Da!
N-am mai pomenit om care să-și piardă cheile atât de des.
Unii de vârsta ta și le țin agățate la curea.
Nu sufăr de demență.
Îmi pierd mereu cheile. Înainte îmi dădea soția mea drumul, dar...
Gata!
Ca să vezi!
Ce cod poți să ții minte la vârsta ta?
Poate...
„oh hell”.
- Ca jocul de cărți? - Îl știi?
Jucam mereu oh hell cu tata. Dar n-am mai jucat de când a murit.
Scuze, semeni foarte mult cu el.
Doar că el era înalt, blond și sexy.
Oh hell și Vărul din străinătate.
Jucăm cărți vinerea seară.
Așa am cunoscut toată gașca.
De ce nu?
Da, jucam și eu cărți cu ei. Pun pariu că nu v-au zis.
- Mamă! - Da.
La început mi s-au părut cei mai drăguți oameni din New York,
orașul în care am vrut mereu să trăiesc.
Unde locuiești, scumpo?
Într-o coșmelie încântătoare, la 85 de stații de aici.
V-ar plăcea!
Ne-a dat aceste apartamente frumoase și ieftine
și a transformat astfel o adunătură de străini într-o familie.
Dar, după câțiva ani...
a dispărut.
A zis că se simte prost să plece așa, dar s-a săturat de despărțiri.
Pleca în Portugalia.
10.000 de dolari
Pe noi ne ajutase. Voia să-și împlinească și el visul.
Știam că supratensiunea apare doar când e folosit incineratorul,
dar la început n-am intrat la idei.
Brusc, de unde vorbeam în fiecare zi, am tăcut toți.
S-a lăsat liniștea.
Apoi ați început podcastul.
Un lucru era cert: cineva din Arconia ascundea un secret.
Un nebun care a otrăvit o cățelușă cu flatulență, altminteri perfectă.
Erau toți foarte secretoși.
Helga!
Am ascultat podcastul.
Cineva făcea tot felul de lucruri ca să vă sperie.
Dacă era mâna lor? Dacă încercau să mușamalizeze ce făcuseră?
Hai să jucăm cărți!
Am început să mă întreb...
Te rog!
Ce provocase supratensiunea?
Nu puteam dovedi că sunt implicați în dispariția lui Dudenoff.
Dar intuiția îmi spunea că trebuie să mă mut.
L-au omorât!
- Nu e adevărat! - S-a mutat în Portugalia.
- Morții nu trimit jambon. - Atunci ce-i asta?
Nu văd.
Chiar nu știu. Ce e?
Proteza de umăr a lui Dudenoff.
Era în incinerator. L-ați ucis și ați ars cadavrul.
Ați procedat la fel și cu Sazz.
- Apoi ați încercat să mă omorâți pe mine! - Cu alte cuvinte, m-ați împușcat pe mine.
Ce facem aici? Sunt criminali!
M-am săturat să fiu tipul de treabă care nu-și iese din pepeni.
Sunt un canadian care simte că dă în clocot.
Vai, Doamne, ce bine e!
Charles!
- Fă o criză de nervi cu mine! - Nu, lasă.
Ți-au incinerat prietena,
iar pe urmă te-au bombardat cu jocuri de cuvinte din New York Times.
Nu sunt impresionat.
Așa... Da. Interesant!
- Așa aflu că e mim? - Nu-l auzim.
Dar sunt conectat la el, simt fiecare cuvințel!
Spune...
„Oamenii ăștia au omorât-o pe Sazz!
Spumeg și sunt nervos... întrucâtva.”
Ce mama naibii? Dă încoace!
- Helga! - Ajutor!
N-ai primit doar tu bilet în seara când a murit Dudenoff.
Veniți toți cu mine!
Am primit toți bilet, dar noi cu alt text.
„Te invit la înmormântarea mea. La miezul nopții, la subsol.
Nu-i spune Helgăi.”
Ce dracu'?
- Înmormântare? - Nu-mi place.
Haideți!
Am fost invitați și e politicos să...
- Ce se întâmplă? - Bună!
Mă lăsați să vorbesc?
- Da. - Sigur.
Știți ce spun eu mereu, că distribuția face filmul.
Sunt un simplu profesor. N-am făcut niciodată un film.
Dar vă spun un lucru.
Dacă viața noastră ar fi film...
aș avea cea mai tare distribuție!
Ce căutăm aici de fapt?
Păi...
Am o veste de natură medicală.
Sunt bătrân, așa că nu e la fel de trist ca în Vorbe de alint sau mai știu eu ce.
Cică mai am câteva luni de trăit.
- Cum?! - Așa că...
După ce n-o să mai fiu...
o să dea buzna în imobilul nostru și o să ne distrugă distribuția.
Dar m-am gândit la o soluție.
O să mă țineți voi în viață.
Nu la propriu, că tocmai am înghițit o grămadă de pastile.
Vreau să mă băgați în incinerator.
Da!
Iar pe urmă vreau să-mi încasați pensia și să ziceți că m-am mutat în Portugalia.
Nu puteți să-i spuneți Helgăi.
O să înregistrez un mesaj, în caz că află. N-aș vrea să dea vina pe voi.
- Putem să chemăm salvarea. - Faceți-mi hatârul!
Vă rog!
Pe urmă ne îmbrățișăm și tot tacâmul, bine?
Haide, Vince!
Hai să înregistrăm repejor!
O dată și bună!
Stai liniștită...
Bună, Helga! Știu că ești supărată.
Dar ți-a fost atât de greu să-ți revii după dispariția tatălui tău,
încât mi-a venit ideea prostească
că te-aș putea cruța de încă o moarte.
Dar, dacă vezi aceste imagini, planul meu s-a dus la dracu'.
Sper că n-am ajuns și eu tot acolo. Omul e dator să încerce, nu?
Pentru tine, puștoaico!
Ne pare rău, scumpo.
Da...
Asta și-a dorit, să rămânem împreună.
- Mută-te înapoi la noi! - Te rugăm!
E singurul loc din New York unde am voie cu porcul.
Stați! Helga nu e fosta iubită a lui Rudy? Și asta a fost o minciună?
Da, pe lângă că am incinerat un om, am mințit și că am avut prietenă.
Doamne, iartă-ne!
- Deci nu s-a comis de fapt nicio crimă. - Nu, dar avem un podcast pe cinste!
Dar i-am încasat în continuare pensia ca să nu intre nimeni la bănuieli.
Ne paște pușcăria!
Ba nu.
Eram trei ciudați singuratici care locuiau în Arconia.
Podcastul ne-a apropiat. Nu vreau ca pe ei să-i despartă.
Deci omenia e mai importantă decât podcastul?
Ca să vezi!
Dar dacă nu e vorba de trei ratați, ci de o familie de ratați
care vor să facă lumea mai bună până nu mor doi dintre ei?
- Da, e și asta o variantă... - Vrei să auzi și altele?
Apropo de familie...
Am pus-o pe asistenta asistentei mele
să rezerve platforma Empire State Building și baloane cu aer cald pentru nunta ta.
- Nu, nu... - Plătesc eu, stai liniștit.
Din păcate, nu pot să spun că mă bucură.
Nu ești romantic, cum te credeam.
Nu știu cum o să reușesc să te interpretez sau să te respect.
Deci asta e situația.
Mulțumesc pentru cuvintele frumoase.
Dar eu și Loretta o să ne căsătorim chiar aici, în Arconia.
Aici ne-am îndrăgostit.
Și vreau să ne îndrăgostim unul de celălalt în fiecare zi,
până la sfârșitul lungii noastre vieți.
Cârnat adorabil ce ești!
Cârnat frumos și supărăcios!
Pricepi unde bat?
Ești romantic!
Mi-am exprimat sentimentele. Mersi!
A fost o onoare pentru mine să te ajut să-ți manifești adevărata fire.
N-am de gând să folosesc asta în film. Nu vreau să-ți sperii publicul.
- Pa! - Pa!
Pa!
- Toate bune? - Da.
Ajunge toată lumea la țărm în filmul Barca de salvare?
Vă las să descoperiți singuri.
Dar tema principală a filmului
e familia de suflet, care luptă cot la cot ca să scape dintr-o vâltoare
din care e foarte greu să ieși dacă ești de unul singur.
A reieșit că nu s-a comis nicio crimă în turnul de vest.
Un tip s-a mutat în Portugalia și și-a făcut din străini o familie.
Dragă familie de suflet,
am renunțat la o poveste excelentă și ne-am întors de unde am pornit.
De ce nu ni se întâmplă un ding-dang când rămânem fără piste?
Un ding-dang cioc-cioc.
- Oare are lapte cu probiotice? - Are doar bere în frigider.
Uitați cine a venit!
Bună! Ți-ai recuperat purcelușa.
Da, mi-a înapoiat-o fără tragere de inimă tipul acela nervos. Parcă Howard îi zice.
N-am vrut să pomenesc mai devreme, dar am ceva să vă spun despre Sazz.
Stai puțin! Vă cunoșteați?
Da, punea întruna întrebări prin radio despre inconsecvențele din podcast.
Nu inconsecvențe!
Deci de la tine a aflat de chestiile din turnul de vest!
A mai fost ceva.
A pomenit de un cascador din filmul Proiectul Ronkonkoma.
Fusese protejatul ei, dar o dăduse în bară și apoi începuse să o hărțuiască.
Spunea că e un tip periculos și că o s-o bage în groapă.
- Ce e Proiectul Ronkonkoma? - Uită-te pe IMDb. E un site.
Știu. A zis agentul meu că o să mă adauge.
Iată! Proiectul Ronkonkoma. Cine e cascadorul?
Putem vorbi cu el?
Nu tocmai.
Subtitrarea: Diana Lupu