Detta har hänt...
Marshall, vi måste prata.
Jag trodde du hade synpunkter på manuset. Alla tjatar om att skriva om.
Marshalls versioner blir bara sämre och sämre.
Loretta och jag gifter oss här, i Arconia.
Sazz!
Jag måste prata med dig lite. Det är lite känsligt.
Vet ni inte vem som var måltavlan?
Den som gjorde det måste ha varit vältränad,
en begåvad atlet i sina bästa år.
Sazz pratade om en stuntman på en film som hette Projekt Ronkonkoma.
Han var en lärling, men ställde till det rätt ordentligt och trackade henne.
De enda som visste vad som hände var Sazz, Glen och regissören.
Min Glen är död.
Nicky Caccimelio rapporteras saknad.
Hörde att det blev ett rejält kaos på Projekt Ronkonkoma.
Killen rörde till det så att Sazz svartlistade honom.
- Vem var lärlingen? - Här är han.
Det ser ut som...
Varför står det att manuset är skrivet av Sazz Pataki?
Charles - SAZZ LÄRLING ÄR MARSHALL P. POPE!
En film består av hundra personer som jobbar för att berätta en historia.
Det stämmer, Kincaid. Det är jag, farbror Brazzos,
och jag kan fortfarande ändra riktningen på den här utredningen.
Stilla. Häng på.
Häng på.
BRAZZOS ONKEL BRAZZOS
Börja.
DETEKTIV
NEW YORKPOLISEN
- Jag är okej. - Bryt!
Kolla kameran.
Snyggt jobbat, Pataki.
Varenda en i gänget har ett jobb som bidrar till storyn.
Nån använder musik.
Nån annan rekvisita.
Jag använder benskörhet.
Ibland är det inte så hemskt att berätta på det gamla sättet...
BRAZZOS FÖRFATTARE
...utan att bryta vartenda ben i kroppen.
Men var börjar man?
Kanske med att man hittar sin hjälte.
Sazz! Är allt okej?
- Allt är okej. - Tack.
Jag blir sämre med höjder.
Det fixar jag. Oroa dig inte.
Som det ser ut är vi alla Tim Kono.
BARA MORD I HUSET
När man tar med sin hjälte på äventyr
utsätter man honom för allt möjligt,
men landar till slut i trygghet.
Bara mord i huset: filmen Av Sazz Pataki
Det finns inget bättre.
Men lyckliga slut sker bara på film och i exotisk massage.
Livet kan ha helt andra planer.
Mördaren är alltså Rex Bailey, alias Marshall P. Pope,
alias stuntmannen, manusskribenten, alias...
Vad i helvete händer?
Var är den där unga? Vi måste ha en bildbar hjärna här.
Jag messade Mabel så fort vi kom på det men hon har inte svarat.
SAZZ PROTEGÉ ÄR MARSHALL P. POPE!
Hur fick du till accenten på e:et i protegé?
Man håller ner bokstaven man vill ha accent på,
och får en massa alternativa accenter.
- Säger du det? - Kul, va?
Mabel har lärt mig.
Varje gång vi löser en mordgåta dyker det upp en ny kropp.
Som när en morddörr stängs
blir nån vi känner knivskuren, förgiftad eller skjuten.
Varför säger du så där? Mitt bröllop äger rum imorgon.
Loretta är på väg nu, hit till mordhuset.
Jag sa inte att det blir Loretta.
Det var just vad du i princip sa.
Herregud.
Min brud är nästa mordoffer. Typiskt oss.
Hittills har jag bara grubblat på vilken första dansen skulle bli.
Att se oss dansa en tango kanske blir för erotiskt för alla andra.
Från Mabel.
"Ringer ni polisen eller kommer hit så dödar jag henne."
NEW YORKPOLISEN
Avsnitt tio - Säsong 4 Min bäste väns bröllop
Ursäktar du mig en sekund?
Jag ska bara hämta...
Du ska ingenstans.
Vältränad för att vara författare.
För du är faktiskt en stuntman.
Sazz lärling.
Du stal hennes manus och dödade henne.
Tänk om jag måste döda dig också.
Det skulle bara bli Sazz, men se på mig nu.
Krypskytt och kväver folk. Det tar inte slut.
Du erkänner att du dödade Glen.
Jag ville inte.
Jag vill aldrig, men det var en tidsfråga innan han insåg varför jag såg bekant ut.
Jag hatar att jag sköt Galifianakis av misstag.
Han är rolig i Baksmällan. Du rör dig inte, Mabel!
Okej.
Döda mig då,
men sen får du fixa hela manuset på egen hand.
Jag vet vad du gör.
Du försöker köpa dig tid. Det faller inte jag för.
Nej då, du bestämmer allting här.
Får jag bara...
Charles loggar in på AOL.
- Ja, för han är gammal. - Nej, jag har lärt honom mer än så.
Och sen låter du Mabel säga:
"Du har fått fel."
Säkert att du vill ha det kvar?
Fan.
Okej.
Vi gör klart scenen och sen dödar jag dig.
Borde vi inte rusa till Mabel?
Jag har inget emot att se hur du glor genom fönstret som en ledsen krigsänka.
Herregud. Det var en person.
Den där avsatsen. Den har funnits där hela tiden.
- Vem tusan skulle gå längs den? - En mordisk stuntman.
Så hamnade skoavtrycket på elementet. Det var så han hann på 12 minuter.
- Det är enda sättet vi kan rädda Mabel. - Vänta? Vad nu?
Han sa, om vi kommer i närheten av dörren dödar han Mabel.
Alltså kommer vi längs avsatsen och smugglar ut henne.
Det där är faktiskt rätt smart.
Han ser oss inte komma in genom fönstret.
Du kan skippa ordet "oss",
för lille Ollie Putnam gångar icke längs nån avsats.
Jag måste göra det här.
Jag räddade inte Sazz, men jag kan rädda Mabel.
Okej, det är väldigt högt upp.
Om du gör det från Vince lägenhet? Det är ju dörren intill.
Det är din första smarta idé sen allt detta började.
Det tog fyra säsonger, men nu är jag på kokpunkten.
Oliver, din baldakin har anlänt. Var ställer vi den?
Lester, jag är upptagen. Du får lov att ta över.
Jag litar helt på dig, men om nåt blir fel, gör jag mos av dig.
Va? Han släpper ju bara in mördare.
Min brud står på gården. Okej, kom med.
Charles, jag gifte mig på den här gården.
- Mitt i natten under stjärnorna... - Jaja.
- ...och fontänen som vårt vittne. - Ja.
- Det bringar tur. - Ja.
Lester, jag är inte så bra på anekdoter, men ha det så bra idag.
Ja, bröllop på gång. Det blir nog en bra dag.
Du är här.
Oliver, jösses. Min show!
- Jag kan nog inte gifta mig med dig nu. - Vadå?
Produktionen flyttar till Nya Zeeland, för datorn tycker det känns fräschare.
Nu blir NORFBUN NZFBUN istället,
och jag reser till Nya Zeeland i övermorgon.
Jösses, häng på när du kan.
- Du kanske kan sluta med serien? - Jag kan väl inte sluta.
Då flyttar jag. Gifta par flyttar med varandra.
Så gör vi, okej?
- Vart ska du? - Jag förklarar sen.
Gå upp till min lägenhet och lås dörren, och öppna inte för nån.
Och jag älskar dig.
Vänster längst fram, inte höger.
- Så där ja. - Det är svårare.
Ja.
Snygg tajming.
Jag gör nåt nytt som kallas träning. Vill ni vara med?
Jag är tränare. Vi vill använda ditt fönster.
Mabel är instängd med mördaren.
- Jösses. - Det är manusförfattaren.
Ja, inte var det vi i alla fall.
Vi är ett gäng gulliga knäppgökar som har bränt upp en kropp.
Ska vi ringa polisen?
- Nej. - Nej, i så fall dödar han henne.
Jag hänger inte med, för jag är inte galen,
men jag kan bidra till dagens evenemang och skapa lite störning i dörren.
Störning vid dörren, är det en sorts ding-dong?
Bravo, Rudy.
- Ding-dong. - Charles.
Vänta lite.
Misslyckas du får du vända dig bort från mitt bröllop. Allt är inhyrt.
Okej.
Jaha.
Jag klarar det.
Jag fixar...
Se upp!
Sazz. Nu behöver jag dig.
Okej, Sazz ande, kom igen när du vill hänga på.
När som helst.
Jag kan inte, Sazz.
Jag kan inte ensam.
Därför är jag här.
Var ärlig nu. Gör du det här för att jag ska flytta till Nya Zeeland?
Du vet nog att jag försöker rädda Mabel. Vänd om.
Nej, Charles. Utan dig är jag ingenting.
Och jag föredrar att vara nånting.
Så, skotta på bara.
- Jag kan inte röra fötterna. - Eftersom du tittar ner mot en säker död.
- Det här gör vi med fejset mot väggen. - Föreslår du att vi vänder?
- Vi är uppe i himlen. - Charles, det är Mabel där i fönstret.
Du har förlorat Sazz. Vi kan inte förlora henne också.
Så, nu kör vi, va? Vänd på tre.
Ett, två, tre. Vänd!
Okej.
Okej, ja.
Utmärkt, resten av vägen dansar vi merengue.
Det här är nog inte rätt tillfälle att dansa.
Men jag insåg att det blir min bröllopsdans.
Se och lär.
Steg och dra.
- Steg, dra. - Steg, dra. Steg...
Tänk, jag har ju taktkänsla.
Steg, dra. Steg, dra.
Kör på.
...sitt där och kom på en enda jävla idé...
Vänta nu. Om du är här, vem sköter då ding-dongen?
- Hej, det är dina vänliga grannar. - Vi vill låna lite socker.
Så där som vänliga grannar gör.
Mabel är inte... här just nu.
- Ni kanske kan komma tillbaka sen. - Vi lagar sockerkyckling.
Vi har aldrig gjort det förut och försöker ta reda på vad som kan funka.
Har du några majskolvar? Eller majs utan kolv?
Eller såna där picklade grönsaker?
Vad heter de? "Gherkin"? "Corbichons"?
- Cornichons. - Cornichons.
Pojkar, vi är lite upptagna just nu.
Men vad ni än har kan vi ha bruk för.
- Om det är gott. - Tack för att ni är här.
Ja, som en halv banan.
- Charles, vi går inte in. - Kaffesump?
- Ett äppelskrutt? - Merengue dig ut igen.
- Det finns ingen mat här. - Nej.
- Jag fattar inte vad ni lagar. - Han dödade Sazz.
- Det är okej, vi kollar bara. - Kan jag inte få komma in och kolla lite?
- Vi vill se vad som finns. - Låt oss vara ifred.
Nu går vi till min lägenhet och hämtar en kofot.
- Vi kommer in. - Oavsett vad, okej?
Vi kommer in.
Släpp pistolen.
- Vad är det där? - Eva Longorias 19 multiverktyg i ett.
Minst fyra inställningar kan döda dig.
Sätt dig ner! Din fuskskäggiga jävel.
Sätt dig ner.
Jag måste få veta varför. Varför dog Sazz?
För att hon svartlistat dig som stuntman?
Sazz skrev Bara Mord-filmen.
- Sazz? Författare? - Stal du manuset från henne?
Jag har försökt bli författare. Jag gjorde som man ska.
Ville göra pengar av mitt barndoms- trauma genom att göra ett filmmanus.
Och mitt trauma var fullgott.
Tänk er: En pappa som är jägare tvingar sin son att också bli jägare.
Grabben är en lysande skytt, men det enda han vill är att skriva.
När han sticker till Hollywood ger hans far honom sex månader.
"Du är en mördare, ingen författare", säger han.
Jamen, det skulle ni väl se, va?
- Det beror på skådisarna. - Måste jag se den på bio?
- Jag har inte sett I narkotikans spår. - Nej.
Jag ville visa att han har fel, men ingen ville se åt mitt manus.
Inte mitt fel.
- Hollywood är åt helsicke. - Här har han ju en poäng.
Varför skulle jag inte få EGOT? Frys!
Jag tänkte ge upp när jag träffade Sazz.
Hon var den första som var snäll mot mig.
Sazz var snäll mot alla.
Efter händelsen med Ron Howard,
där han, för övrigt, överreagerade.
Sazz sa att min stuntkarriär var över
men då kunde jag återgå till skrivandet.
Hon erbjöd sig att läsa min senaste manusversion.
Visst.
Nu har jag fått till det.
Rex. Du inspirerar mig,
med dina ord som får mig att känna saker.
Så mycket att det pirrar.
Har du skrivit nåt?
Du är den ende som vet, mitt enda exemplar.
I en anda av två sårbara författare, vill du läsa det?
Jag hade inga förväntningar.
Vad visste Sazz om att vara författare?
Men sen började jag läsa, och det var så bra.
Riktigt jäkla bra.
I varje fall bättre än vad jag nånsin gjort.
Du har läst klart.
Jaha?
I det ögonblicket kunde jag ha varit en god vän
eller så kunde jag välja en helt annan väg.
Det är... inte så bra.
Men man måste ju börja nånstans, va?
Hur kunde Sazz skriva så bra på första försöket?
Orättvist!
Jag kan göra en kopia och läsa lite till och kanske komma med några förslag.
Tack, snälla. Det vore jättefint.
Det är bara...
Det är alltihop. Hur mycket är du extra rädd om?
Jag kom på ett nytt namn, vilket var det svåraste.
Till slut valde jag Marshall P. Pope, som är jättehäftigt.
- Är det? - Det låter som en domare.
Sen var det bara att sätta manuset i rätt händer.
Jag skickade runt det. Nån skulle nappa, det visste jag.
Men jag ville ha en agent.
Aldrig trodde jag väl att det skulle få grönt ljus.
Och sen ett snabbspår. Men Sazz kom på det.
Nån som sökte jobb som stuntman på filmen visade henne manuset.
Jag borde ha fattat när hon bjöd hem mig på en drink.
Kom in.
- Snyggt skägg, Rex. - Tack.
Slå dig ner.
Eller borde jag säga Marshall?
Av Marshall P. Pope
Listan var inte lång. Du var den ende som sett mitt manus.
Sazz, det här gick för långt, och så fort.
- Jag ville berätta för dig, men... - Nej.
Du sa att manuset var dåligt och sen stal du det.
Du känner mig, jag tål en hel del.
Förlorade nästan ett ben på Polisskolan 7.
Men det här?
Det här sårar mycket värre.
Okej. Jag ringer Bev Melon och...
Bev vadå? Hittar du på fler knasnamn nu?
Nej, hon heter så.
Bev Melon på Paramount, har köpt vårt manus.
Det är inte vårt.
Det är mitt.
Jag hade inte ens berättat för Charles.
Jag ville ha hans tillåtelse innan jag sålde det.
Inser du vad du har ställt till med?
Ja, men den här filmen är min dröm.
Jag hade också en dröm.
Jag drömde om att sälja manuset och bygga en studsmattepark i New Jersey.
- En vadå? - Skit i det, du.
Säger du nåt om det här överlever jag inte min far, eller nån annan alls.
Jag vet inte vad jag gör om det kommer ut.
Rex, jag litar inte på dig mer.
Imorgon flyger jag till New York...
för att se Charles debutera på Broadway,
och sen tänker jag träffa honom, och ursäkta mig,
- men jag tänker berätta. - Snälla, kan du inte låta bli?
Ut!
Gå!
- Jag är så ledsen, Sazz. - Jag också.
Vad skulle jag göra? Låta henne sabba allt jag jobbat för?
Sen kom jag på Dudenoffs lägenhet, och bokade ett tidigt flyg.
Sazz hade tagit med alltihop i sitt första utkast.
Onödigt om ni frågar mig, jag hade klippt bort det,
men jag visste att en lägenhet stod tom och hade koden till dörren.
Jag kunde inte.
Det är okej, du är ju ingen mördare.
Ingen mördare, du är författare.
En författare, en författare.
Författare, författare.
Nej, det är jag fan inte.
Men kanske...
för att bli författare, fick jag bli mördare.
Fast hon dog ju inte.
Jag fick tänka snabbt.
En grej som gjorde mig bra som stuntman var att jag saknade rädsla för höjder.
HÄNG
Ledsen att det slutar här.
Men jag... behöver detta.
Var är manuset, det med ditt namn på?
Han kommer att ta dig.
Vem då?
Min...
nummer...
ett.
HÄNG PÅ
Du såg henne dö
och slängde ner henne som om hon var sopor?
Det blev hennes sista stunttrick.
Den är inställd på vibrator.
- Satan, Eva Longoria. - Fixa det, Charles.
Oliver!
Nästa gång får vår mördare inte vara yrkesstuntman.
Det blir ingen nästa gång.
Pappa hade nog rätt. Det är det här som är min talang.
Välkomna till slutet på filmen.
- Gud. - Vadå?
Vadå?
Aldrig i livet.
- Hur kom du in i min lägenhet? - Jag stack aldrig.
- Har du gömt dig i garderoben i 3 veckor? - Och de hemliga gångarna.
Du skulle få lösa fallet så att jag kunde detaljplanera min hämnd.
Vi gjorde det tillsammans, för Sazz.
Jag är bra på att se genom springor och persienner
men jag hade hellre tagit Marshall i närkamp, vet du.
Huggit honom i ögat med en morakniv och rört runt lite.
Jag fattar inte hur du kan få det att låta så upphetsande.
Charles.
Jag åt upp dina popcorn när jag gömde mig.
Jag swishar åtta dollar.
Vi är kvitt, för att du seriemördade vår seriemördare.
Jag har henne, nu går vi.
- Adjö, Jan. - Det är inte adjö, Charles.
Inte adjö, Charles, det är du och jag till slutet.
Hej.
Ni är definitivt ett gulligt par.
Det här är ett pinsamt tillfälle att börja fira.
Fast jag har en udda idé.
- Är det inte förolämpande att flirta nu? - Vem fan vet?
Numera är det ofint att säga till sin sekreterare att hon är snygg i byxor.
Nix. Till hela den meningen, nej.
Ge henne komplimanger för handväskan. Gäller det inte kroppen får man gilla det.
Nej, igen, till allt som kommer ur munnen på dig.
Jag är så glad att ni gör detta. Att stå ensam i livet blir man konstig av.
- Tack? - Och bryt.
Okej.
- Tänker du snörvla så där? - Han gör ju det.
- Ja. - Kanske...
Stackars jävlar. Tror att de bara måste lösa mordet på Tim Kono.
De vet inte att kropparna snart dräller in.
Nu sa du det igen: Loretta blir mördad.
Jag sa inte...
När jag har nåt viktigt, som en premiär, så dör nån, på rent jävelskap.
Loretta mår finfint.
- Hör ni? Är vi inte alldeles underbara? - Det är bra.
Snyggt jobbat. Min genansnivå ligger barmhärtigt lågt.
Ni tog fast mördaren, hörde jag. Det hade ni inte klarat utan oss.
Fast jag vet inte vad vi gjorde men visst hjälpte det?
Jag visste att den där Marshall var en usel skribent.
Han ville att min roll skulle säga "inte" efter varje mening.
Jag älskade det. Inte.
Mabel, jag har goda nyheter.
Jag har bokat vårt pitchmöte till nästa vecka.
Hoppas du har jobbat fram dina idéer om de där knapparna.
Jag skulle hellre berätta om en stuntkvinna
som ägnade hela sitt liv åt att beskydda sin vän,
och som skrev ett kärleksbrev till honom i form av en film.
Just, ja.
Men grejen är att vår algoritm verkligen gillar knappar.
Jag tror inte jag hör hemma här i branschen.
Vänta lite. Hallå?
- Ja. - Vi ska fortsätta filma, gott folk.
Ursäkta mig.
Du vet...
jag uppskattar filmen på ett helt nytt sätt nu.
Sazz skrev det ju.
Charles.
FÖRFATTARE
Så synd att du missar allt det här.
Ja.
Det hade varit kul.
Det här är visst din stol.
Tack, min vän.
Jag saknar faktiskt snubben.
Du var bra.
Jag vet att jag själv säger att jag var bra,
men jag tar komplimangen.
Det har varit en lång dag.
Låt honom prata för sig själv.
Var är hon?
- Hon kommer. - När som helst.
Nej. Nu har det hänt nåt.
- Oliver... Du vet? - Oliver.
Ursäkta, jag tyckte jag såg en kackerlacka.
Förlåt, tiden bara gick.
- Vi hade en sån massa att prata om. - Ja.
Älskar dig.
Resten av ditt liv...
...var min man och make, min vän och älskare.
Så ja, så ja. Det blev en fin show, mrs Putnam.
Ja, mrs Durkin-Putnam.
Du glömde bindestrecket.
Glömde? Jag?
Det är det enda jag tänker på.
Du är den märkligaste man jag nånsin känt.
- Det är du. - Tack, tack.
Du fångade en mördare och du dansar merengue.
- Alltså... - Vilken kombo.
Här är det.
Jag kan inte.
- Jag kan inte ta ifrån dig allt det här. - Vad pratar du om?
Jag vill så gärna komma till Nya Zeeland, med alla...
fåren.
Men jag får i alla fall vara med dig.
Men inte med dem.
- Nej. - Nej.
- Ollie, det blev ett lyckligt slut, va? - Ja, det blev det.
Inget i vår relation har ens varit i närheten av konventioner.
Varför skulle vi börja med det nu?
Vi pratar om det ikväll.
- Har Oliver och Loretta gått upp redan? - Ja, hon reser tidigt i morgon.
Det tar väl hand om smekmånaden nu, medan de kan.
Vi låtsas att de sitter däruppe och spelar på pianot.
Min dejt och jag hade jättekul.
- Har du med dig askan? - Ja, Sazz älskade bröllop,
men nu säger jag adjö till den.
Jag sprider den över marken där Sazz ville lägga sin studsmattepark.
Där hon hade velat sluta.
Mr Savage?
Ms Mora.
Jag sökte er däruppe.
Det fanns ingen vaktmästare i entrén. Jag chansade.
- Förlåt, känner vi er? - Nej.
Jag skickar ner den sen...
om jag vill.
Jag vill anställa er för att hitta min make. Det är viktigt.
Vi är ingen deckarfirma.
Min man är Nicky Caccimelio,
eller var, om man tror på nyheterna.
- Jag betalar bra. - Vi utreder bara mord i huset.
Det står vid vårt namn.
Det som hände Nicky har allt att göra med detta hus.
Förlåt, men lycka till.
Jag är besviken.
Jag tänkte att ni kanske kunde det som polisen inte kan
och som jag inte klarar på egen hand.
Sofia Caccimelio.
Ring om ni ändrar er.
Vilken dam...
på samma sätt som Judi Dench är en dam.
Där kom du undan.
Du kommer väl, om några veckor?
Du lämnar mig inte vind för våg i Nya Zeeland, väl?
Du kan inte hindra mig.
Ursäkta.
Var har du varit?
Jag älskar dig.
Och när de sista bilderna flimrar förbi i vår filmsäsong
mitt emellan nygifta och en fångad mördare
fick vi ändå till ett lyckligt slut, till slut.
Och kom igenom en hel bröllopsdag utan en död kropp.
Nåt måste vi alltså göra rätt.
Vacker dag.
Känn den ljumma vinden.
- Skönt att få njuta en stund. - Ja.
Men vänta. Herregud.
Lester?
Lester!
Ring 112!
Herregud!
Lester!
Nej, nej...
- Herregud, nej! - Nej.
Lester!
Tack för att du ringt 112.
Det är 72 akuta ärenden före dig.
Sjuttiotvå?
DJUR SOM JOBBAR
Oväntade berättelser om hårt arbetande djur
LESTER - VAKTMÄSTARE
Översättning: Eva Söderqvist