DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Bliss, chiar te iubesc.
Te desparți de mine?
Nu te pot lua de soție. Îmi pare rău.
Irina, te căsătorești cu mine?
Nici că mi-a fost mai ușor să zic „da”.
Brett!
- Ești chipeș. - Mulțumesc. Ești frumoasă.
Mulțumesc.
- Te căsătorești cu mine, Jackie? - Bineînțeles!
- Te iubesc. - Și eu, pe tine.
E prima dată când simt o asemena atracție, fiindcă n-a pornit de la aspect.
Ne-am dat tonul pentru restul zilelor…
și e bine.
Vreau s-o prețuiesc etern.
Am fost numai a ta.
Încă țin la tine.
- O preferai pe ea? - Nu. Sunt exact unde mi-e locul.
Atunci, renunță! Renunță dracului, Kwame!
M-am adâncit în emoții. Mi-e gândul acasă.
Trebuie să mă întorc la mizeria aia.
Îmi iau suc de limetă.
Irina își urăște bărbatul.
Doamne! Ești groaznică!
M-a sleit relația asta.
Ar trebui să-i punem punct. N-o să meargă.
Dacă ai putea, ai explora relația cu Bliss?
Am ales greșit.
Știi asta. Și eu știu.
Îmi pare rău că plec din Mexic.
Pare foarte greu rucsacul.
Bine că ai doar unul, să mă ajuți cu ale mele.
Doamne, la ce m-am înhămat?
CABANĂ
Plecăm. Terminăm de împachetat.
Strângem, adunăm, împachetăm De la capăt o s-o luăm
Abia aștept. Îmi citiți entuziasmul pe față?
Nu știu.
Ba da, îl citim.
Începem un nou capitol captivant.
Aș vrea să rămân în peisajul ăsta de basm unde totul se învârte în jurul nostru.
Dar e nerealist.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
- Plecăm. - Nu mă sili să plec!
Adiós!
Se vor schimba multe. Revenim la realitate. Dar abia aștept.
Și eu.
Ține-ți firea!
Ați filmat?
DRAGOSTE PE NEVĂZUTE
21 DE ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
Bun-venit în Orașul de smarald!
Exact. Eu și Vanessa suntem în frumosul Seattle, Washington.
Cinci perechi s-au îndrăgostit și s-au logodit pe nevăzute.
Dar se pare că o relație a eșuat.
Dacă, prin absurd, peste niște săptămâni nu-mi iese Zack din minte,
o să-l caut și o să fac ceva.
Poate va fi prea târziu. Poate își va fi văzut de viață.
Dar n-am putut să depășesc stânjeneala fizică față de el.
Ia te uită!
- Ce frumos! - Să începem!
Gata vacanța!
Acum va începe cea mai intensă fază a experimentului.
Și-au recuperat telefoanele și merg acasă, unde vor locui împreună.
- Bine! - Măiculiță!
Intră și descalță-te!
Asta e partea mea și toată aia e a ta.
Fiindcă tu ești foarte elegant. Stai să te aranjez!
Ești un scump.
Oare vor conta vârsta, aspectul, rudele, poate și contextul financiar?
Stai încălțată în pat.
- Zău așa… - Scuze!
Cum își vor integra viețile, carierele, căminele?
- Fac curat de patru ori pe săptămână. - Patru?
- Da. - Bine.
- E important să fie curat. - Desigur.
Cred că m-a influențat cariera din stomatologie.
Să fie totul curat.
Mai sunt doar trei săptămâni până la altar și la decizia vieții lor.
Cât de des o să lucrezi de acasă?
- Eu, mereu. - Bună întrebare.
Cam 75% din timp.
- Ne descurcăm. - N-o să muncim prea mult.
O să ne dea afară din prima săptămână.
- Rămânem șomeri. - Da. Hopa!
Vor dovedi că există dragoste pe nevăzute?
SEATTLE, WASHINGTON
Cum a fost călătoria cu logodnica ta?
Groaznică. S-a purtat execrabil cu mine.
Dormeam la un metru distanță. Nu ne atingeam.
Afecțiune zero.
Dintr-a doua zi mi se luase de ea.
Știi la ce m-am gândit în Mexic?
Tu erai cea pe care o căutam.
- Dar e foarte iritant. - Sună ca naiba.
- Mă irită să aud asta. - Știu. Dar e adevărat.
Când ți-am spus „nu”, când ai plecat, am știut că am dat-o în bară.
Eram sigur. Și era prea târziu.
Ai cerut-o de soție.
Da, fiindcă încă o iubeam.
Dar nu e un motiv…
Poți iubi mai mulți oameni.
Știu și eu… Nu prea îmi inspiri încredere.
Am primit ce meritam, asta sigur.
- Adică… - Am ales greșit.
Tu te-ai străduit să faci brioșe.
- Nu-mi aminti de asta! Efectiv… - Știu.
- Au fost delicioase! - Da, lasă…
Ți-ai arătat caracterul.
Ca și ea, când a uitat că era ziua mea.
- Adică… - O dai la întors rău de tot.
- Cum adică? - Păi… Nu știu, e tare ciudat acum.
- E o situație ciudată. - Știu.
- Nu ne-am mai văzut până acum. - Nici nu m-ai văzut la față.
Da. Mă gândeam: „Poate nici nu arată bine. Și ce?”
Surpriză! Nu arăt bine.
- Asta simplifică totul. - Da.
Glumeam. Cred că îți imaginai că sunt… Nu știu ce îți imaginai.
Mi te imaginam…
Genul meu, adică…
genul mai tocilar.
Păi așa sunt. Doar că nu arăt ca atare.
Ceea ce e bine, dar cred că par tocilară când vorbesc.
- Da, vocea nu se potrivește cu fizicul. - Nu? Serios?
E ciudat să-mi atașezi chipul la voce?
Îmi place să-ți privesc ochii.
- Da. Ai ochi foarte frumoși. - Mulțumesc.
Și tu ai ochi frumoși, dar nu vreau să-ți fac complimente acum.
Te stânjenește faptul că te privesc în ochi?
- Nu, de ce? - Bine.
- Întorc privirea? - Nu, doar…
- Am tendința să-mi mut privirea. - Eu, să privesc în ochi.
- Contact vizual. - Prima replică a Irinei.
Că o țintuiești cu privirea?
„Nu prea clipești.” Du-te naibii!
Adică…
- A fost amuzantă, totuși. - Gândești foarte asemănător cu mine.
Ne unesc aceleași ciudățenii.
Coincidențele, subiectele de discuție, cântecele, bufnițele.
- Tare ciudat. - Da.
Nici nu cred că am venit cu mari așteptări.
Nu mă așteptam să simt ceva autentic și latura mea rațională îmi spunea:
„Cum să simți așa ceva într-un timp atât de scurt?”
Te-a surprins că ai simțit?
- Da. - Și pe mine.
Simt că n-ar înțelege nimeni. Sună absurd când o spui.
Dar nu e.
- Pari nebun. - Da.
- Să te îndrăgostești în câteva zile? - Da, n-are nicio logică.
Absolut niciuna.
Eu am venit cu gândul că există un potențial.
Nu credeam că o să mă îndrăgostesc…
Știi care e diferența dintre a plăcea și a iubi pe cineva.
Da.
Categoric.
Au fost două săptămâni foarte intense din punct de vedere emoțional.
Știu. Nu știu dacă o să fim vreodată împreună…
Și nu mi-am făcut un plan să te cuceresc.
- Bine. - Da. Nu, doar că…
Cred că, indiferent ce va fi, ne era sortit să ne întâlnim.
- Da. - Cred asta. Și…
Și eu.
Dar…
Ești o scumpă.
- Mă bucur mult că ne-am întâlnit. - Și eu.
Aveam mari emoții și mă simțeam ciudat…
Și eu aveam emoții.
În fine…
A fost foarte interesant să te văd,
cum nu se poate mai ciudat.
Da, mă bucur că ne-am văzut.
Da.
Te conduc la ușă?
- Sper să mai ieșim. - Mai vedem.
- Auzi? - Da.
A sosit mâncarea.
- Miroase bine? - Gata?
- Da. - Prima noastră comandă de mâncare.
- La noi acasă! - La noi acasă.
Acum trei săptămâni stăteam pe canapea
în chiloți și mă jucam pe Xbox.
Acum duc o viață de adult sadea.
Sunt logodit.
Locuim împreună. Iar asta e nebunie curată.
Nu știam la ce să mă aștept, cum o să arate casa noastră.
Așa e!
Intrând aici cu tine, mă simt ca acasă.
Mă simt acasă când sunt cu tine.
Ai niște replici de agățat siropoase…
- Dar îți plac! - Da.
- Nu minți! Îți plac! - Da!
- Ești grozavă. - Îți plac!
Ce facem cu curățenia?
Facem amândoi.
- Dai cu aspiratorul? - Scumpo!
- Sigur că dau. - Verificam.
- Ai fost burlac toată viața. - Îl pornești și-l plimbi pe covor.
Bravo! Ești un geniu, iubitule!
- Ce ar mai fi? - Vasele?
Ce-i cu ele?
Le lăsăm în chiuvetă? Pe blat? În mașina de spălat?
În chiuvetă. În principiu, în chiuvetă.
- Deci în chiuvetă. - Doar în principiu.
Ce principiu? Cum adică?
Adică, până te culci, să fie în chiuvetă.
Să le lași în chiuvetă noaptea?
În cel mai bun caz, le speli.
Deci 70% le speli, 30% rămân în chiuvetă.
Nu e rău, nu?
Hai să zicem 90% în mașina de spălat!
Aș zice 80%.
Nu-mi place să las murdar în bucătărie.
O să-ți spun ceva. Trebuie să tragi apa după ce faci pipi.
Am obiceiul ăsta ciudat.
Doar noaptea n-o trag, ca să nu te trezesc.
Nu-ți face griji că mă trezești! Trage apa ta toaletă!
- Bine? - Bine, iubitule.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
TE IUBESC!
Nu prea știu cum să deschid subiectul, dar…
Doamne!
Înainte să urcăm în avionul spre casă,
Irina a venit să-mi spună
că se simte atrasă de tine.
Și, nu știu, m-am simțit foarte aiurea.
În Mexic, ți-a dat vreun semn că te place?
La petrecerea de la piscină, cam punea mâinile pe mine,
mă atingea pe picior, de-astea.
Mi s-a părut ciudat, dar n-am dat atenție.
Zack stătea chiar lângă noi.
Mă gândeam că n-o să se dea la mine în situația asta.
Mi-a stârnit niște dubii cu privire…
la relația noastră.
Nu știu, m-a făcut să mă gândesc
dacă nu cumva au mai fost chestii de care nu știu.
Nu am nici cea mai mică intenție sau dorință în ceea ce o privește.
Mi s-a părut foarte ciudat cum a rupt-o cu Zack
și a virat imediat
spre logodnicul celei mai bune prietene.
Da, e aiurea.
E frustrant, fiindcă vine strict din atracție fizică.
Și înțeleg, ești sexy, dar…
- Înțelegi? Nu știu. - Da.
Ești logodnicul meu, o prelungire a mea, iar asta…
În momentul ăsta, dacă ce spui e adevărat
și nu există ceva ce nu știu sau sentimente nelămurite din partea ta,
atunci e ceva între mine și ea.
Îmi pare rău de Zack. E prietenul meu și…
Da, și mie. Da, tipul e caraghios.
Dar tot ce a făcut
și a dezgustat-o pe ea făcea și în capsule.
Singura diferență e că acum îl vedea la față.
- Da. - Știi?
Mă simt cam vinovată
că am râs cu ea de toată faza cu Zack,
care o mare figură.
Dar, la urma urmei, el a intrat în joc cu sufletul deschis.
Da, poate că e foarte caraghios.
- Dar asta e firea lui. - Da.
- Asta îmi place la el. - Da.
Să știi că la piscină, când s-a dat la mine,
printre motivele pentru care n-am dat-o în fapt
de față cu toată lumea a fost că sunt sigur de relația cu tine.
Simt că te cunosc bine.
- Îmi dai multă încredere. - Pare firesc.
Aveai îndoieli? La naiba!
Pe zi ce trece mă simt tot mai legată de el.
În clipa asta, nu prea există lucruri
care ne-ar despărți.
Siguranța și încrederea mi se par foarte sexy
și abia aștept să explorez relația fizică.
Să sperăm că Paul corespunde. Nu știu.
Ce vrei să facem diseară? Ai vreo idee?
Nu știu. Adică…
- În ce mă privește, răspunsul e evident. - Am înțeles. Bine.
Ce drăguț! Trebuie să-mi aduc veioza cu lavă și…
Te crezi în 1972? Ai veioză cu lavă?
E distractivă!
Pe bune, ai așa ceva?
- Da, am! - Ce culoare?
Treaba mea! N-o s-o vezi.
Nerecunoscătorule! „Veioză cu lavă!”
Lasă! Acum n-o vrei.
Dar o s-o aduc.
Am revenit la realitate, la rutina muncii,
la prieteni, familii, telefoane, social media.
E mult de digerat, dar sunt tot încântat. Gata să iau lumea în piept.
- Ce vrei să facem mai întâi, acasă? - Să mâncăm!
Cel mai mult îmi place să mă trezesc lângă ea,
să-i fac micul-dejun și s-o trimit la lucru.
Apoi să-mi încep ziua și s-o aștept să vină acasă.
Evident, le-am spus părinților,
fratelui și surorii mele
că m-am logodit.
Sunt încântați.
Au văzut ce fericit sunt.
Bine, înseamnă că trebuie să corespund așteptărilor când îi văd și să nu apar…
Poți să apari oricum. O să fie bine.
- Da. - Eu le-am spus…
Le-am spus mamei și tatei.
Au rămas mască. „Asta nu-i Jackie!”
Da.
- „Asta nu e Jackie!” - Da.
Nu m-au crezut. Le-am zis: „Vorbesc serios.”
Au rămas cu gura căscată. Încă nu mă cred.
Îi las să se obișnuiască cu ideea
și apoi îi pun în fața faptului…
cândva.
Încerc să amân momentul cât de mult pot.
O să vrea să mă vadă?
- Așa sper. - Bine.
Așa cred. Tata e simpatic. El o să zică: „Bine, frumos.”
Mama e mai…
Mai ca mine, dar…
Deci o să fie bine. O să mă înțeleg grozav cu ea.
- Sper. - Da.
Sper.
Stai! Ce e al tău e și al meu și ce e al meu e și al tău.
Asta vrei să spui?
Îl iubesc de nu mai pot, dar îmi place să am baia foarte curată.
Iar Brett nu se sfiește să sară din duș
și să ude pe jos.
Și am un pitic cu chestia asta.
I-am mai spus. A zis: „Iubito, e doar apă.”
Dar pe mine mă…
Pur și simplu… Va trebui să ne acomodăm unul cu altul. Iubi al meu.
Aș vrea un televizor aici.
În dormitor, ori dormi, ori ești atentă la mine.
- Ce televizor? - Sunt atentă la tine.
Sunt foarte atentă la tine acum.
Sunt foarte fericit aici.
- Îți spun sincer. - Mulțumesc.
Ești extraordinar.
Și tu ești extraordinară.
20 DE ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
'Neața!
- Bună dimineața! - Cafea ?
Mulțumesc!
Bună dimineața!
Când mă trezesc lângă Micah, îmi vine să mă întorc spre ea
și să o sărut.
Legătura noastră fizică e grozavă, ne simțim în largul nostru
și asta e ceva ce îmi lipsea de multă vreme.
Azi-noapte gemeai în somn.
Aoleu!
- O să te leg la gură. - Ar trebui.
Eu și Paul am luat-o pe îndelete și nu ne-am grăbit.
Dar am adus legătura fizică la același nivel cu cea emoțională.
Și îmi plac enorm amândouă.
Cum ai dormit?
Sinceră să fiu, foarte bine.
M-am simțit ca într-o casă adevărată.
M-am trezit la șapte și…
Te trezești ca un iepuraș pe baterii. Țâșnești din pat. Iar eu…
- Ce planuri ai azi? - Diseară vorbesc cu Irina.
- Să vezi distracție! - Am emoții.
- Da? - Da.
- Te înțeleg. - E aiurea.
- Da. - Dar am.
Se vede. Emoții complexe.
- Vedem cum merge. - O să te descurci.
Eu m-aș vedea cu Zack.
- Da. Voia să vă vedeți, nu? - Da.
- I-ai tras clapa. - Nu. Ba da.
Am stat în pat cu logodnica mea.
- Am treburi mai importante. - Da?
Da.
Treburi importante, Zack.
Am sosit! Abia aștept să-ți arăt casa mea.
- Asta e baia. - Îmi place!
- Drăguț. - Bine.
- Afirmații de spus dimineața. - Bine.
- Aici e livingul. - Da.
- Ăsta e patul. - Da.
Asta e bucătăria.
Doamne!
- Da. - Ce de roz!
Foarte mult roz.
Efectiv, totul era roz. Pantofi roz, unghii roz.
Intens, colorat, țipător. Va trebui să mă obișnuiesc cu asta.
Doamne, până și vinul e roz!
Îmi plac culorile tale.
- Sunt frumoase. - Se asortează, nu?
Vrei să-ți aduci sticlele roz de apă?
- Da, sticlele roz de apă. - Da.
- Clar le iau. - Totuși, care e faza cu rozul?
- Îți place mult? - E culoarea mea preferată.
Dar, în ce privește decorațiunile,
m-am mutat aici după ce m-am despărțit de fostul meu iubit.
El era destul de strict în privința decorațiunilor interioare.
Bine.
După ce ne-am despărțit, am fost liberă
să decorez așa cum îmi visam,
într-un fel care să mă reprezinte cel mai fidel.
Bine.
De aceea, acest apartament a fost un spațiu al vindecării,
unde să mă exprim și să fiu eu însămi.
În principal de asta…
am exagerat cu rozul.
Eram foarte expresivă și împlinită și cred că pot fi așa și la noi acasă.
Bine.
- De acord. - Mulțumesc.
- Cu plăcere. - Ești drăguț.
Cred că acum iau contact cu realitatea.
De obicei nu mă așteaptă nimeni acasă.
Celibatarii au multe seri singuratice.
La cină stau mereu cu prietenele pe FaceTime.
Ca să am cu cine împărtăși o conexiune.
Dar acum totul s-a schimbat.
Acum mă așteaptă Kwame acasă.
E un sentiment cu totul nou pentru mine.
De mult îmi doream asta.
Sper că acum, când știi toate astea, o să mă mai vrei de soție.
- Scuze! Cred că n-am… - Păi…
- N-ai zis nimic! - Normal că te mai vreau de soție.
Te iubesc orice ar fi.
Ăsta mic doarme buștean!
Scumpetea mea. O să vă împrieteniți. Se culcă mereu la 21:00.
- Îți place să dormi. Îmi placi. - Da. O să te iubească.
Exact ca mine.
Bună!
Vi-l prezint pe Brett.
- Bună! - Ea e Jennifer.
- Jennifer. Îmi pare bine. - Îmi pare bine, Jennifer.
- Prietena mea de suflet, Kristy. - Bună!
Fată!
Doamne, ce bine arăți!
- De când ați venit? - Nu de mult.
V-ați luat Margarita?
Mă întrebam dacă să vă comand și vouă.
Nu știam dacă el vrea. Așa că v-am așteptat…
- Îmi convine orice. - Da.
Cum a fost?
Bine.
Ce te-a atras la Tiffany? Cum ai știut că ea e aleasa?
Autenticitatea ei.
Am văzut ce grijulie, tandră și iubitoare e.
Era suficient să-i aud vocea și mă simțeam susținut,
iubit și ocrotit.
Și nici nu mă văzuse.
Dar de fiecare dat când intram în capsulă simțeam că vrea să fiu
cea mai bună versiune a mea.
Sută la sută. Cam asta e.
A fost așa de… E fantastic!
Da.
- Te-a descris perfect, Tiff. - Da.
Când ați știut? Cine a știut primul?
- Tiff? - Tiff?
- Ea. - Tiff, cum…
- Eu! - Cât de repede?
I-am subliniat mereu ce mult îl plac.
Dar a și tras un pui de somn la o întâlnire.
Nu se poate!
- Ca să fie clar! - A fost nasol.
Brett, o am trecută în telefon „Frumoasa Adormită”,
fiindcă doarme de rupe.
Adoarme oricând și oriunde.
A adormit și cu noi, nu ești tu plicticos.
- Nu. - N-o lua personal!
Mi-ai cerut mâna a doua zi.
- Da. - Da. Bine.
Da. M-a cerut a doua zi după ce am adormit.
- Și l-am văzut prima dată. - Abia aștept să aud!
- Arătam beton. - Vai!
Cum a fost? Cum a fost, Tiff?
Ați fugit?
- Eu, nu. - Am fugit la ea.
Cum ați reacționat când s-a deschis ușa?
Da! Care a fost primul gând?
S-a deschis ușa…
- Ochii la ea. - Da.
- Da. Sfinte Sisoe! - Efectiv. Jur.
N-am văzut nimic în afară de ea.
Nu știu ce culoare… Știu că era un covor roșu, atât.
Îmi ziceam: „Fata asta e absolut superbă. Cum…”
Tiffany!
„Cum…”
Tiffany! Da! Noi știm asta, dar e drăguț.
Știm, dar e mișto.
Nu, serios, îmi ziceam:
„Cum de poate fi așa de minunată la suflet
și în același timp
și la trup?”
- Nu? - Cum e posibil?
Mă întrebam: „Cum de s-au aliniat așa planetele?”
- Ați avut mare noroc. - Da.
Efectiv…
Clar s-au aliniat planetele, dar la ea mereu e așa.
- Mereu. - Știi?
Kristy!
Când o văd fericită în povestea asta,
vreau să fie cu cineva care o pune pe un piedestal, ca noi.
Care s-o iubească dincolo de defecte și dincolo de orice.
Și vreau să știu că acela căruia i-o voi da…
o s-o aprecieze așa cum aș aprecia-o eu.
Și o s-o iubească așa cum o iubesc și eu.
Și…
Tiffany!
Încetează, Kristy!
Încercam să evit momentul ăsta.
O iubesc enorm pe fata asta, e sufletul meu.
Și e un om extraordinar, fenomenal, printre cei mai buni din câți am întâlnit.
Așa că ai mare noroc.
Ai mare noroc, Brett.
Păi… Da.
Poți să-i răpești inima, dar să nu-i faci nimic.
Fiindcă știu unde locuiești și o să te găsesc.
Acestea fiind spuse, să știi că te iubesc.
Doamne!
Serios.
Doamne!
Te iubesc.
Ce-mi place! Vă căsătoriți.
Ce dulci sunteți!
Acasă cu voi! La făcut copii!
Poftim?
Pot să te întreb ceva? Ce îți place la Micah?
Frate, sunt atât de multe! În primul rând, perspectiva ei.
Vede lumea într-un fel asemănător cu mine.
Și există o înțelegere tacită
că viața e haos
și trebuie să facem tot ce putem cu ceea ce ne e dat.
Ador asta.
Îmi place și că nu analizează prea mult, ca mine.
Îmi aduce bucurie în viață.
Îndeplinește criteriile femeii ideale.
La ce știu eu că vrei de la viață, aș spune că ea te-ar ajuta.
Îmi place asta.
Micah te-ar urma oriunde, la propriu.
E interesant. Are niște reacții drăguțe.
Vin din altă cameră și zice: „Ți-a fost dor de mine?”
- Oare de ce? - Are nevoie să i-o spun.
- Ceea ce e bine pentru tine. - Sigur.
- Te vrea. - Sigur.
- Tu nu știi să-ți exprimi afecțiunea. - Așa e.
- Iar ea e avidă. - Da.
I-am zis că o iubesc, dar nu-mi vine așa de ușor ca…
Toată lumea vrea să se simtă apreciată.
Asta a fost nebunia cu Irina.
În capsule, m-a făcut să mă simt foarte apreciat.
Afară, a făcut exact opusul.
- Da. - Exact.
Așa că, zic eu, e foarte important să îi spui că o apreciezi și că o iubești.
Zilnic.
Serios. Nu doar o dată pe săptămână.
Zilnic. Nu trebuie să fie ceva măreț.
Fii atent! Nimeni nu se satură să audă că e iubit.
Chiar cred că o iubesc. Serios.
- Ai o fată pe cinste. - Da.
Te atașezi de ea?
Tot mai mult. Zi de zi.
Când am fost cu voi, am simțit asta.
Ai ajuns să vorbești cu Bliss, nu?
Da.
Nebunia e că avem o alchimie grozavă.
- Serios, e fantastică. - Da?
- Nu mă așteptam. - Da.
Evident, alchimia psihică exista.
Teoretic, o aveam.
Dar, când am văzut-o, am simțit ceva cu totul diferit.
Serios? Ce?
- E tot ce trebuie. - Bine.
Ăsta e punctul în care mă aflu.
Știi că există un milion de opțiuni.
La un moment dat, dacă vrei cu tot dinadinsul să te însori…
Dacă chiar îți dorești asta, va trebui să alegi pe cineva.
Cu ce preț aștepți mereu următoarea persoană ideală,
cu ce preț treci mereu de la una la alta?
- Treci mereu la cineva mai bun. - Sigur.
- Cu ce preț? - Da.
Asta e dilema mea, cred eu.
Vreau să am o soție, un copil, vreau pe cineva care să mă susțină,
să mă ajute să schimb lumea.
- Da. Ce frumos! - Și…
Trebuie să alegi persoana cu care vrei să-ți petreci viața.
Să știi ce contează pentru tine.
Și eu…
am găsit tot ce contează.
Da. Da, frate.
Bună, nebuno!
Mă bucur să te văd. Bună!
- Bună! - Ce faci?
- Bine. Tu? - Bine.
I-ai cunoscut familia?
- Lui Paul? - Da.
Încă nu.
- Vă pregătiți de nuntă? - Câte puțin.
Da, e foarte palpitant. Cred că ne e bine.
Dar, sincer, finalul excursiei în Mexic
mi-a fost cam greu de înțeles.
E de rahat faptul că mi-ai spus că ai vorbit
pe la spatele meu despre logodnicul meu.
- Mi-a stricat starea de spirit. - Clar. Da.
Paul a zis că nu avea de gând să comenteze,
dar l-ai atins și l-ai pipăit la piscină.
Totul, pe la spatele meu.
Cum crezi că mă simt când eu am fost colacul tău de salvare cu toate fetele?
Nu aveai cu cine vorbi. Te-am susținut.
Mereu am zis că ești un om bun, prietena mea.
Nu te-am lăsat niciodată singură.
Am picat de proastă și n-am văzut semnalele de alarmă
sau a fost doar o neînțelegere?
Te apreciez mult, să știi.
Nu vreau să simți vreodată că fac ceva pe ascuns, că sunt perfidă.
M-ar oripila.
Fiindcă, recunosc, am făcut asta. A fost perfid.
- Da. - Faza cu Paul…
M-a atras mai mult decât Zack.
Era atrăgător. Grozav! Sincer, bravo ție!
Știu că am cochetat puțin cu el.
- N-am observat. - Chestie de atracție.
N-a fost cazul…
Dar nu de asta am venit la acest experiment.
În capsule nu te-a atras Paul,
dar e sexy și acum…
- Ce naiba? - O să fiu sinceră.
Am simțit o conexiune. Doar o conexiune.
M-am întrebat dacă nu-mi scapă ceva. Să mă îndoiesc de Paul?
Mă uitam la el în aeroport și-mi venea să-l pocnesc.
M-am simțit luată pe nepregătite.
Nu-mi place ca o persoană pe care o consider bună prietenă
să mă facă să mă îndoiesc de cineva cu care mă străduiesc să-mi fac un viitor.
Da.
Nu-ți face griji cu mine și Paul!
Mi se rupe. Știu că nu e interesat.
Ce mă preocupă e prietenia noastră.
Dacă rămânem prietene și mă căsătoresc cu el
o să putem ieși împreună, o să pot sta liniștită?
- O să te îmbeți și o să flirtezi cu el? - Nu cred.
Dacă aș simți așa,
aș spune: „Paul, hai să vorbim!”
Nu l-am văzut pe Paul. Nu pare să vrea să ne vedem sau să vorbim.
Nu.
19 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
- Bună dimineața! - Bună!
Mâncare.
Clătite?
- Bine. - Da. Am niște clătite…
Văd niște urme de fructe.
Deci gem sau ceva.
- Sos de fructe. - Sos!
Sos de căpșuni și zmeură.
Ce noroc pe mine! Doamne!
Te-ai trezit cu noaptea în cap să-mi faci micul-dejun…
- Am fost și la piață. - Ia te uită!
O să devorez tot.
Mă simt ca la restaurant!
Ce frumos din partea ta! Mulțumesc!
Poftă bună!
- Mănânci cu mine, nu? - Clar!
Să-mi bag! Ce bun e!
Bați orice clătitărie!
- Normal. - Bine.
Eu ți-am zis, fată.
Dacă mănânc așa zilnic, ajung la 300 de kile.
- Ce noroc pe mine! - Da.
Nici nu mă gândeam că o să mă trezesc cu un logodnic,
darămite unul care îmi gătește.
Nu sunt obișnuită. N-am mai trăit așa ceva. Punct.
E ceva cu totul nou pentru mine.
Mi-a aranjat porția pe farfurie.
Când gătește cineva, nu-ți și aranjează pe farfurie.
Mi-a aranjat porția, eu n-am făcut nimic.
A fost foarte deosebit pentru mine. Tare drăguț.
N-am mai fost tratată așa.
Du-te la serviciu, mă ocup eu de vase!
- Sunt deja pregătit. - Încerc să mai mănânc o porție.
Pe bune?
Mai vrei una?
- A fost foarte gustos. - Mă bucur.
- Sunt impresionată. - Și o să mai fii.
Sunt impresionată.
Am emoții. Tu cum te simți?
Am încercat să-mi înfrâng emoțiile.
O să fie ceva total ieșit din comun.
Absolut.
Cred că e normal ca părinții noștri
să aibă o oarecare…
reacție.
Da, e de înțeles.
Încă nu ne-am confruntat cu asta.
Da.
Înțelegi?
- Ce e? - Nimic. Absolut nimic.
- Bine. - Simt că-mi transmiți neliniștea ta.
- Vreau să fiu foarte… - Asta-i căsnicia!
Nu i-am dat tatei prea multe detalii înainte să mă implic în experiment.
Prin urmare, cred că va fi cam șocant pentru el.
O să ne susțină total căsătoria de peste două săptămâni?
Nu știu.
- Știi cum îl cheamă? - Nu, habar n-am.
Îl cheamă Charlie.
Mișto! Charles.
- Charlie. - Bine. Și pe tata îl cheamă la fel.
Vezi să nu!
Ce e?
Nimic. Doar că am emoții.
- Vreau să fie bine. - Da.
Tata a mai fost căsătorit…
- Multă vreme. - Da.
O să știe ce întrebări să pună.
Tu știi de ce ne căsătorim peste două săptămâni, nu?
Dacă întreabă, spune-i de ce acum e altfel!
Asta e tot.
Spune adevărul!
Grijile ne fac să analizăm prea mult diferite piste
și diferite posibilități.
Cu cât suntem mai calmi, cu atât mai calm va fi și el.
Îmi place o predică à la Kwame.
- Tu îmi ții mai multe predici. - Nu cred.
Ia stai așa!
Îmi ții des predici.
- Tu îmi ții mai multe. - Ba nu.
Cred că suntem amândoi cam stresați. Dar eu trebuie să fac impresie bună.
Nu neapărat. Noi trebuie să facem impresie bună.
Dar eu intru în familia ta, nu? Iar el e…
Sigur, e și asta. Dar vom fi acolo și ca parteneri.
Sigur. Înțeleg asta.
O să studieze cum funcționăm împreună.
Bine.
Va fi o surpriză. Nu se știe cum vor reacționa.
A mai cunoscut iubiți de-ai mei.
A mai cunoscut iubiți?
Bine. Grozav!
Tatei îi place să pună la încercare.
Dar nu a detestat fățiș, de față cu mine cel puțin…
niciun fost iubit.
Dar nici nu cred…
că i-a plăcut realmente vreunul ca viitor soț al meu.
Logic.
Tu ți l-ai imaginat pe vreunul ca soț?
- Eu? - Da.
Nu.
- Grozav. Dar pe mine? - Da.
Bine. Ne descurcăm. E un început foarte bun.
Înseamnă că am un avantaj față de tipii cu care ai fost înainte, nu?
Doamne!
Dumnezeule!
Ascultă…
Crezi că o să mă descurc?
- Da. - Atunci, ai încredere!