19 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
Încercarea moarte n-are.
- Bună! - Bună, tată!
Ce mai faci, Chelsea?
Bine. Mersi că ai venit!
Doamne!
- Salut! - Tată, el e Kwame.
- Bună! - El e tata. Charlie.
- Salut! - Încântat!
Asemenea.
- Bine. - Intră!
Tată, ia loc!
Am avut amândoi ocazia
să ne implicăm într-un experiment social matrimonial.
Am vorbit cu mulți oameni. Fără să ne vedem la față.
Ideea e că ajungi să vorbești despre principiile tale.
Ești vulnerabil. Vorbești despre viața ta. Despre ce te-a format.
Ne putem conecta dincolo de aspectul fizic?
- Noi am făcut-o. - A părut firesc.
Ideea e: există dragoste pe nevăzute?
Te poți îndrăgosti fără să vezi persoana?
Noi ne-am îndrăgostit pe nevăzute.
Și, la final,
el m-a cerut de soție.
Bine.
Iar eu am spus „da”.
Serios?
Ca să vezi!
- Mă bucur mult pentru tine. - Da. Mulțumesc, tată.
Vai de mine! E extraordinar!
- Da. - Da.
Măi să fie!
Sunt șocată.
Bine! Haideți la masă! Veniți!
Dar am mari speranțe că restul familiei îl va accepta pe Kwame
și va înțelege conexiunea și relația noastră.
Cum a făcut-o tata.
Portland și Seattle. Cum o să faceți?
Planul e să ne stabilim aici vreo doi ani
și apoi… cine știe?
- Multe variabile, mult efort. - Da, așa e.
Dar…
viața e prea scurtă și e bine s-o împarți cu cineva.
- Da. - Să faci echipă.
- Da. Să faci echipă. - Da.
Se pare că aprobi ce e între noi,
dar voiam să știu dacă îmi dai binecuvântarea.
Categoric.
Mă bucur mult pentru voi.
- Mulțumim. - Da.
- Te iubim. Mulțumim mult. - Noroc, Charlie!
- Mă bucur enorm pentru voi. - Mulțumim, tată.
Ai făcut o afacere bună cu Chelsea. Îți povestesc ceva…
- Ai făcut… - „O afacere bună.”
- Primesc reducere. - Ai făcut…
„Ai făcut o afacere bună cu fiica mea.”
La reducere!
Te iubesc, Kwame! Ți-o dau cu 75% reducere.
DRAGOSTE PE NEVĂZUTE
17 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
- Ai ajuns bine cu avionul? - Grozav.
N-a fost lung drumul?
Nu. Ori de la adrenalină, ori…
N-am fost deloc neliniștită. A fost distractiv.
N-au fost nici turbulențe, nimic.
Abia aștept s-o cunoască Micah pe mama.
A venit azi tocmai din New Orleans.
- Abia aștept s-o cunoști. - Și eu abia aștept.
N-am vorbit prea mult cu mama despre Micah.
Am vrut s-o vadă așa cum e și sper s-o placă.
Ce te-a atras cel mai mult la ea?
Inițial m-a atras un sentiment intuitiv.
Eu nu sunt așa de sociabil ca tine.
Dacă pot să vorbesc cu ea așa, înseamnă că e ceva special.
Da.
Bună!
Îmi pare bine să te cunosc.
- Ești superbă! - Ce drăguță sunteți!
- Îmi dau lacrimile și nu-s plângăcioasă. - Ce încântată sunt!
- Ia loc! - Ce intens!
Avem părul la fel.
Da.
Doamne!
Fac puțin loc.
Ce drăguț!
Nu-mi vine să cred că te-ai logodit.
Da.
De mult îmi doream să-l văd așa.
Adică, e așa de… E un scump.
- Greu de imaginat, nu? - Da.
Da.
Fiindcă sunt mama lui. Ca o cloșcă.
Nu știu cum să încep. Sunt asistent juridic.
Și am ditamai tribul acasă.
El e un fel de prunc Isus al familiei. E primul născut.
De îndată ce mi-a spus că a cunoscut o fată pe nume Micah, ne-am pus pe treabă.
Spuneam: „Cred că am găsit o Micah pe internet, dar nu suntem siguri.”
El: „Zău? Ce părere ai?”
Eu: „Pe tatăl ei îl cheamă Paul.
Locuiește în Mobile.
Mama lui e creștină devotată și are o grădiniță. Mai vei să afli ceva?”
Aoleu!
Da.
- Doar după prenume ai aflat toate astea? - Da.
Doamne, ce chestie!
Care a fost unul dintre primele lucruri care te-au atras la Paul?
Da.
Am început imediat să vorbim de călătorii și de perspectiva asupra vieții.
Probabil că a fost primul lucru la care am zis:
„Paul e incitant.”
Asta mi-a arătat ce își dorește în viață și cum vede viitorul.
Și exact asta e și mentalitatea mea.
Suntem foarte diferiți.
- Eu sunt cu coafura, cu machiajul. - Cam ca mine.
Da, așa. Dar el are talentul de a mă aduce cu picioarele pe pământ.
Simt că mă echilibrează foarte bine.
Îmi place cum mă face să mă port și să simt, siguranța pe care mi-o dă.
Cred că ne simțim bine unul cu altul.
Chiar și când nu vorbim…
Dimineață, ai întrebat: „Unde ești?” Eu: „La parter.” Tu: „Mi-e dor de tine.”
Ce frumos!
Sunteți perfecți pentru asta. Vă potriviți perfect.
La muncă îmi merge foarte bine,
avem vârsta potrivită și nu eram cu nimeni.
Suntem pregătiți.
Paul, nu te-am mai văzut așa. Deci…
Cum „așa”?
Fericit, îndrăgostit și…
N-a avut nici măcar o potențială logodnică.
Da, nu prea.
Așa că e ceva colosal.
Știu. Sunt încântată.
Simt că, văzându-vă, parcă îl iubesc și mai mult pe Paul.
Nu știu de ce. Dar întrevăd o viață foarte distractivă.
O plac enorm. Înțeleg de ce o iubești.
- Știam eu. - Doamne, sunteți o scumpă!
Zău! Vorbesc serios.
Îmi place mult că Paul… Semăn mult cu mama lui.
E nemaipomenit de dulce.
A fost foarte ușor să mă apropii de ea.
Mere mi-am dorit o familie numeroasă, unită.
Simt că e foarte posibil să fiu bună prietenă cu ea.
Nu doar ca soacră și noră.
Mă bucur mult că ați venit să ne vedeți.
E interesant, fiindcă de multe ori eu și Paul am fost…
Suntem foarte diferiți, mă mir că ne atragem atât.
Și… Poftim!
Te însori cu mama ta.
Semănați enorm.
Îmi place că spune asta. Doamne!
Dacă ne susții, sunt fericit.
Absolut. Doamne! Abia așteptam ziua asta.
Doamne!
- Ești și mai adorabilă pe viu. - Ce mult mă bucur!
Mă bucur că am trecut de verificări. Altfel aș fi demoralizată.
APARTAMENTUL LUI BRETT
Bine ai venit!
Bine.
Arată bine.
Așadar…
Ăsta e viitorul meu cămin? M-aș muta aici?
- Da. - Ce de încălțări!
Tiffany locuia cu o colegă, așa că azi vizităm apartamentul meu,
ca să vadă dacă i-ar plăcea să locuiască aici.
Eu unde-mi pun pantofii?
Mai cumpărăm cutii.
Aș spune că sunt foarte emoționat, neliniștit, cum vreți să-i spuneți,
legat de momentul în care o să-și aducă lucrurile lângă ale mele…
Cum o să le îmbinăm?
Ăla e aspiratorul tău?
Da.
- Ce-i asta? - E un set VR.
- Stai să-ți mai arăt ceva mișto! - Ce?
Totul e controlat printr-o aplicație.
Brett!
Nici nu trebuie s-o ții. Are o pârghie în spate. Așa că doar…
- Unde e coșul de gunoi? - Aici.
Totul e așa de elitist la tine acasă! Brett cel fițos.
- E vorba de eficiență. - Bine.
Dormitorul. Nicio…
- Frumos! - Nicio nebunie aici.
Ești al naibii de ordonat!
- Nici chiar așa. - Ba da!
- Uite! - Nu e chiar așa.
Alți pantofi, da.
Deci ai doar două dulapuri?
- Da. - Cel cu…
- Echipamentele foto. - Și ăsta.
Spațiul de depozitare va fi cu siguranță pentru noi…
o problemă.
Până și locul pentru computer.
Unde aș lucra? Îmi instalez un birou aici?
Dacă îți place blocul,
cum spuneam, mă pot muta într-un apartament mai mare din bloc.
- Bine. - Cu trei sau patru camere.
Oricum, am terminat turul.
- Îmi place. - Ăsta e spațiul.
M-aș putea organiza cumva.
Da.
Abia aștept să mă mut aici.
- Ai emoții? - Nu.
Nu te sperii când spun asta?
Nu. Dimpotrivă, sunt singur de multă vreme.
- Da. - Sincer, abia aștept.
Mă văd locuind aici.
Asta voiam să aud.
APARTAMENTUL LUI ZACK
- Bună! - Bună!
- Ce mai faci? - Bine.
- Mă bucur să te văd. - Și eu.
M-am înțeles extraordinar cu Bliss la prima întâlnire în afara capsulelor.
Nu mă așteptam la o conexiune așa de puternică.
Știu că afinitățile există deja,
la fel și sentimentele.
Tabloul tău cu bufnițe. Cine l-a pictat?
- E pictură? Sau grafică? - Un artist din Seattle.
E mișto.
Probabil sunt vestit că nu bat fierul cât e cald.
Dar, sincer, vreau doar să fiu cu Bliss cât mai mult posibil.
Când suntem împreună,
pare firesc.
Dacă ești îndrăgostit de cineva, trebuie să exprimi asta.
Te ajut cu ceva?
Ai putea să pui niște unt, sare și piper la ciuperci.
E caraghios, fiindcă eu ador să coc.
- Dar să gătesc… - Zău?
- Îmi trebuie indicații. - Ador să gătesc.
Cât unt?
Doar puțin.
- Vezi diferența? - Cât? Atât?
- Mergi pe instinct, Bliss! Eu așa fac. - Bine.
Vreau să fac cursuri de gătit, să învăț mai multe.
Ar fi mișto să facem împreună.
Serios? Mai vedem.
- Aoleu! S-a produs o catastrofă. - Ce?
O bucată de friptură…
S-a deschis punga. Nu mai e bună.
E a ta, nu?
Vestea bună e că ne-a mai rămas o bucată.
Sper că nu s-a desfăcut și cealaltă!
O să mâncăm niște fripturi dubioase.
Nu, niciuna nu mai e bună.
Serios? Nu!
Ba da. Frate!
Aoleu! E un semn.
- Mai bine plec acasă. - Ce catastrofă!
Nici nu știi ce decepționat sunt.
Nu-i nimic. E-n regulă. Uneori viața vine cu prostii de-astea.
- Știu. - Nu-i nimic.
Putem să mâncăm doar morcovi și ciuperci.
Și creveți. Ce jenant!
- Nu-i nimic. - Sunt…
- Foarte jenant. - Nu-i nimic.
Stai liniștit!
Sunt sigură că ai trecut prin situații mult mai jenante.
Da. Măcar avem creveții…
și ne avem unul pe altul, nu?
Nu știu ce să zic.
Mai vedem.
Mă bucur că am plusat cu creveții.
- Da, ești… - A fost un plan de rezervă bun.
- Pare un meniu normal, nu? - Da, pare un meniu normal.
Zi-mi cum ți se par morcovii!
- Bine. - Să fii sinceră!
Ce zici?
Sincer, chiar îmi plac.
- Am pus brânză de capră la creveți. - Merge cu orice.
- Poate nu cu înghețata. - Zău?
N-ai mâncat înghețată de brânză de capră?
- Sună scârbos. - Ce?
- N-am mâncat. - E un deliciu!
Știu că-s ciudată. Știu bine.
- Da? - Da.
Cred că eu sunt mai ciudat.
Da, probabil.
Mi-ai văzut dormitorul?
- Nu. - Ți-l arăt mai târziu.
- E chiar după colț. - Bine. Alături.
Da. Și când… Am niște senzori de mișcare.
- De ce? - Se activează la sunet.
- Când deschizi ușa camerei. - Dar de ce? Ce sunet?
- Fiindcă e mișto. - Mișto? Ești mai ciudat ca mine.
Da, știu.
Am pus piesa din Harry Potter când deschizi ușa.
Bine. Se aprobă.
- Mi s-a părut mișto. - Da, e mișto.
- În fine… - Frumoasă rochie.
Mulțumesc.
- Ce e? - Nu știu.
Îmi place să te privesc.
Cred că a ieșit binișor, la câte greșeli s-au făcut.
Cu noi sau cu mâncarea?
Ambele, probabil. E ca o metaforă a relației noastre.
- O descrie bine, nu? - Da.
Da. Dar, dacă iese ceva între noi, să nu ne facem un obicei din asta!
Ai bifat o greșeală cerând-o pe alta de soție.
Pe urmă mai vedem.
Îmi pare rău.
Nu știu. E în regulă, să zicem.
Dar trebuie să te mai chinui.
Nu e normal să petreci timp cu cineva care tocmai te-a părăsit
și s-a logodit cu alta, deci…
O să te mai chinui uneori.
E de înțeles. O merit.
- Ești gata de desert? - Da.
Ezit deocamdată, fiindcă de curând mi-a frânt efectiv inima
și sunt cu garda sus, fără doar și poate.
Dar e o energie între noi, o alchimie. Și mi se trezesc din nou sentimentele.
- Vino puțin! - De ce?
Ca să dansăm.
- Serios? - Exersăm. Da.
Bine.
Unu.
- Relaxează brațele! Ești stresată. - Nu-s relaxată?
Ești cam încordată.
În mare parte, vreau să continui relația, fiindcă îl iubesc din suflet.
Aspectul fizic contează, fără îndoială.
Dar la întrebarea
dacă te poți îndrăgosti pe nevăzute de cineva, răspunsul meu e „categoric da”.
Schimbă mâna!
Uite! Deja ești ca o dansatoare profesionistă.
- Știi să te lași pe spate? - Nu cu rochia asta.
15 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
PORTLAND, OREGON
APARTAMENTUL LUI KWAME
- Ești gata? - Da.
Doamne! Glumeam.
Ce drăguț e aici!
Bun-venit în fortăreața solitudinii mele!
Locuiesc în Portland.
E un drum de aproape trei ore.
Mergem să îmi iau câte ceva.
Importante sunt chestiile pentru muncă, dar îmi iau și niște haine și Xbox-ul.
Înțelegeți? Încep să adun niște lucruri
în ideea că de acum locuiesc împreună cu logodnica mea.
Uite frigiderul!
- Super. - Plin de…
Aoleu!
Ești indecent!
- Nu e prea rău. - Mă descurc binișor.
Ai niște rufe pe jos.
Îmi făceam bagajele.
- Eram grăbit. Nu mă judeca! - Da.
- Patul… - Da.
Dorm în el cam 12% din timp…
- Nu te cred! Dormi aici? - Pe canapea.
Deci, când te trezești, faci opt pași până la birou
și treci la lucru.
Mai puțini.
Da, aici nu se petrece toată magia.
Ăla este…
Îl putem deschide, dar rămâne la latitudinea ta.
- Hai! - Am niște chestii acolo.
- Să arunc o privire! - Da.
Am același lubrifiant.
Uneori mi se pare că suntem unul și același.
Credeam că lipsa curățeniei o să mă deranjeze mai mult.
În mare, știe unde sunt toate cele.
Și…
Păi, omul mi-a pus chiloții, sutienele și șosetele…
Le-a organizat când mi-a împăturit rufele.
Mi-a organizat sertarul cu lenjerie.
Cel mai drăguț gest!
Are stofă.
Ai niște loțiune aici.
Aoleu!
Cuibușor de burlac. Loțiune, prosop.
Asta…
La un metru una de alta.
Serios, acum, aș… Zău așa!
Știi ce? Bravo ție!
E comodă, să știi.
- Crezi că poate fi folosită? - Da.
- Super! O păstrăm. - Bine.
- E foarte frumos aici. - Așa e.
E foarte mișto.
Îmi place mult Portland.
Serios. Nu exclud mutarea.
Dar aici mă simt acasă.
- E un loc mișto, iubitule. - Da.
Îmi place mult.
Te gândești să te muți în Portland?
Nu.
Da.
Înțelegi?
Cred că o să ne stabilim în Seattle, indiferent de situație.
Familia mea e acolo. Pentru mine, familia contează.
Și nu lucrez de la distanță.
Kwame lucrează de la distanță, deci e logic așa.
Să știi că aici îmi găsesc liniștea.
- Înțelegi? - Da.
E bine.
- Așa trebuie să fie acasă. - Da.
Asta vreau. Așa e și la mine acasă.
Așa vreau să fie la noi acasă.
Da.
Nu am prieteni în Seattle.
Eu joc fotbal de patru ori pe săptămână în Portland. Chiar cinci.
Am un traseu de alergare pe care alerg zilnic.
Uneori fac prea multe compromisuri încercând să mă integrez în lumea ei.
Durează până când…
se lămuresc toate.
SEATTLE, WASHINGTON
Guacamole și sos queso.
Vrei sos?
- Nu-mi place. - Sora mea e vegetariană.
Să văd cum e pizza!
Sunt foarte stresată. Nu știu…
Nu știu.
Nu cred că fac față. Sincer, sunt foarte stresată.
- De ce? - Pur și simplu.
E copleșitor.
Legat de întâlnirea cu ei?
Nu de întâlnire. În fine…
Sunt stresată de toate.
E copleșitor.
- Lasă-mă puțin! - Bine.
Te las să te liniștești. Mă plimb puțin cu ei prin cartier.
Nu, e-n regulă. O facem și gata.
Aș prefera să te simți în largul tău, nu să te pun într-o postură în care…
Mă simt în largul meu acum.
Bine.
Cred că atitudinea ta mă stresează și mai tare.
Bine, o să…
Mă duc să zâmbesc cu o cola.
- Să zâmbești cu o cola? - Da.
- Du-te! - Bine.
O să aprind lumânarea asta.
Jackie tinde să despice firul în patru și să rămână în aceeași stare multă vreme.
Mai mult decât mi-ar plăcea.
Dar nu depinde de mine, așa că aștept liniștit.
Aștept să-și lămurească sentimentele. Nu pot s-o fac eu în locul ei.
Trebuie să mă gândesc la multe.
La multe.
Din moment ce familia mea…
știi, nu e tocmai…
alături de mine.
Vreau să fiu sigură că ei sunt de acord.
- Da. - Și decizia mea are un impact aici.
Când o să dau răspunsul, vreau să fiu sigură că accept
toate repercusiunile care vor decurge.
Categoric.
Vreau să fiu sigură că nu… Că nu-i rănesc pe cei dragi.
Se spune că familia e pe viață, iar ei…
Și că acasă nu suferi niciodată. Dar pur și simplu…
Ei mă fac să sufăr acum.
Însă e timpul să iau atitudine și să mă comport ca un adult.
Nu mai pot să trăiesc doar pentru ei, să nu-mi trăiesc viața.
Sunt stresată. O să mă năpădească toate deodată.
Acum trec prin asta. Fac ce e de făcut.
Mama e nemulțumită că am participat la experiment.
E nemulțumită că ne căsătorim în grabă, iar asta mă afectează.
Colac peste pupăză, azi mă văd cu ai lui
și nu mă simt deloc în formă maximă.
Bună, Zoe! Ce faci, puiuț?
Toată ziua te-am așteptat. Ce faci, puiuț?
Salută-l pe unchiul!
Bună, Morg!
Salut!
Arăți bine.
Trebuie să bravez, fiindcă sunt fericită.
Doar că în momentul ăsta se dărâmă toate peste mine
și simt că am nevoie de o pauză.
Bine. Ia uite cine e! Salut-o pe Jackie!
- Bună, Jackie! - Bună!
- Doamne, ce dulce ești! - Îmi pare bine să te cunosc.
Și mie!
El e Ryan.
- Bună! - Îmi pare bine. Ce faci?
Bine, tu?
- Ești foarte frumoasă. - Mulțumesc.
- Vă e foame? - Da.
Clar. Avem pizza.
De care vrei? Vrei un castravete?
De toate.
Să mâncăm!
Știu ce e bun, fiindcă mâncăm încontinuu.
Mâncăm și iar mâncăm.
Așa v-ați apropiat? Cum ați…
- Da, asta vreau să aud. - Vreau să aflu tot.
- De la început. - Cum ne-am apropiat?
Bine. Din prima zi am știut că ea e aleasa.
Ne întâlneam cu 15 oameni. 15 cu 15, practic.
În ture.
Mi-a fost greu să aștept, fiindcă știam că ea e aleasa.
Ori ea, ori nimeni. Doar mă cunoașteți.
- Da. - Îl știm pe Marsh al nostru.
Încă o chestie e că Jackie m-a inspirat să scriu.
Știți ce greu mi-a fost.
Am scris poezii pentru prima oară în ani de zile.
Aveam problema asta. Iar ea mi-a adus…
Mi-a reaprins flacăra.
Nu doar eu. Ești creativ de felul tău.
- Mulțumesc. - Și erau superbe.
Am ieșit alt om din capsule, așa că…
- Pari mult mai fericit. - Da, îi simt energia.
- Da, se simte. - E de bine.
Jackie, și la tine a fost la fel?
El m-a învățat să fiu puțin mai matură.
Știe să asculte.
M-a învățat că uneori e bine să-mi trăiesc sentimentele
și să rabd în loc să reacționez.
Bine.
Încă învăț, așa că o să mai am zile proaste.
Dar îl am pe el, care să-mi zică:
„Liniștește-te! E bine. Sunt aici. Contează pe mine!”
Și mă lasă cu ale mele o vreme.
Dacă mă simt copleșită și am nevoie de spațiu.
Îmi acordă spațiu. Și de asta am nevoie.
Nu e o bagatelă. E ceva serios.
- Căsnicia e ceva biblic. Serios. - Clar.
Vreau să fiu sigură că sunt în formă maximă când spun „da”.
Până și de dincolo de perete a fost foarte captivant.
- Captivant! - Da.
- Bună asta! - Da.
Vă uniți destinele.
- Permanent. - Ia uite la noi!
Ceva deosebit!
- Știam că suntem deosebiți. - Da.
Nu glumește. Chiar e îndrăgostit.
Avea o aură, radia de energie de îndată ce am intrat în casă.
Îmi dau seama că o place mult și își dă toată silința să-i fie alături
și prezent în experiment.
Și să se asigure că ia decizia bună pentru el
când va sosi clipa să meargă la altar și să spună „da” sau „nu”…
Pe viață.
Amândoi păreau că iau în serios povestea și că știu ce importantă e căsătoria.
Așa sper.
Nu?
Vă mulțumesc că ați fost așa de amabili.
Așa de primitori. Și că m-ați lăsat să mă bucur de Marshall.
Mulțumesc mult.
Mă temeam că o să spuneți: „Nu. Nici gând! Să nu te apropii de noi!”
- Fruntea sus! - Pe bune!
Marshall e un om foarte sincer și tandru.
Dacă cere pe cineva în căsătorie,
știu că trebuie să fie vorba de o persoană extraordinară.
Așa că abia așteptam să te văd, să te întâlnesc, să te cunosc puțin.
Există dragoste pe nevăzute?
Da. Așa aș spune.
Bineînțeles.
APARTAMENTUL LUI PAUL
Ești gata?
- Doamne! - Ce părere ai?
Doamne, te reprezintă total!
TRUSĂ DE TESTARE REZIDUALĂ
Doamne!
- Ce zici de canapele? - Doamne!
De unde le ai?
Asta, de pe Craigslist. Aia, de pe marginea drumului.
De pe marginea…
Nu glumesc.
Cred că se prea poate să fiu și logodnica, și stilista lui Paul.
Doamne! Birou tău de acasă?
Da. Ăsta e biroul.
- Ai putea lucra aici? - Nu știu dacă pare comod.
- Cuțit? - Cuțite.
De ce e câte unul pe fiecare masă?
Mi-e frică.
Ce crezi că se va întâmpla aici?
O să dispară mobila din lemn în culori diferite.
Alt birou, altă canapea, alt televizor, poate fixat pe perete?
E pe cât de rău te așteptai?
Nu știu cum îmi imaginam că va fi.
Niște obiecte de artă, alt cadru de pat, aș schimba totul.
E un dulap incredibil de mic. Interesant.
Astea sunt hainele pe care le port de obicei. Astea și…
Le ții pe cele de zi cu zi pe comodă?
- Ca să le văd. - Da, bine.
- Paul… - Ce e?
- Ăsta e costumul bunicului tău? - Da.
Lasă-l…
Paul! Din ce an…
Doamne, o să fac apoplexie.
Când îl port, mă simt ca la înmormântare.
- Aoleu! Bine. Îl las aici. - Da.
- Am un stil foarte eclectic. - E tot mai interesant.
Doamne! Cred că mi-a ajuns.
Vai de mine!
Ei bine, ce părere ai?
Te reprezintă.
Dacă ar fi decorat la mare artă, aș spune: „Cine a făcut asta?”
- Da. - Înțelegi?
Te-ai vedea locuind aici?
Cred că, dacă rămânem în Seattle pe termen lung,
n-aș vrea să stau aici.
E vorba de spațiul de lucru. Aș vrea cel puțin trei camere.
Ca să avem spațiu. Mai ales dacă lucrezi de acasă.
Avem apartamentul tău și al meu de aici
și casa din Arizona.
- Da. - Atunci scăpăm de ăsta.
Un posibil plan ar fi
să facem naveta de aici în Arizona.
Nu.
Știu. Glumeam. Dar nu.
Dacă vrei să încerci, de acord. M-ar deranja dacă n-ai încerca.
Da.
Revino cu un e-mail după ședința asta!
Nu, e greu să treci prin discuțiile dificile, serioase.
Mă cam tem că Paul nu vrea să încerce varianta cu Arizona.
Lucrează în Seattle și are apartamentul de aici,
iar eu am și casa din Arizona și îmi împart timpul.
Trebuie să vedem unde vom locui.
E ciudat să-l privesc când vorbim serios.
Parcă e alt om. Mă gândesc: cine e ăsta?
Înțelegeți? Dar cred că va trebui
să ne lămurim și să putem face compromisuri.
Asta e partea stresantă.
E un adevărat stres și cred că asta simt acum.
Îmi imaginez că și tu.
Da.
PORTLAND, OREGON
Încă n-am apucat să discut cu mama.
- Da. - Știi?
Nu mi-e clar dacă știe și pur și simplu nu răspunde
sau ce o fi.
Nu cred că e așa. Știu că o parte din mine crede…
Adică sunt destul de sigur pe situație.
Nu cred că ne va face probleme. Dar pe de altă parte… oare? Înțelegi?
O s-o mai sun o dată.
Pot să particip și eu?
Vrei să vorbești cu ea?
E mama ta.
- Nu o cunosc. - Da.
Mi-ar plăcea, desigur, cu ocazia potrivită.
- Da. - La momentul potrivit.
Mi-ar plăcea să i te prezint, evident.
Dar mai întâi să discute cu mine.
Bine.
Poți vorbi?
Voiam să te anunț că am găsit pe cineva la experiment.
O cheamă Chelsea și…
am făcut primul pas
și i-am cerut mâna.
Așa că voiam…
să îți spun despre experiența asta și despre contextul în care mă aflu.
Ești supărată?
Bine, mamă. Îți apreciez sinceritatea, ca de obicei.
E greu pentru o mamă să se pomenească în situația asta.
Nu te contrazic.
Așa că te înțeleg.
Îți respect părerea, dar cred că ar trebui…
Ar trebui să reluăm subiectul data viitoare. Pa!
N-a mers bine.
Mama e importantă în viața mea. Foarte.
A spus că…
ea, ca mamă…
ca persoană care…
avea așteptări de la mine…
crede că am greșit.
Crede că n-am judecat bine situația.
Și că…
nu e prea mulțumită de mine.
E cam greu de digerat.
Da. Îmi pare rău, chiar e…
Da, adică…
E sfâșietor, sincer.
Mă rog, eu i-am spus: „Ascultă…
Trebuie să înțelegi că pentru mine am luat decizii bune.
Mi-am acceptat toate eșecurile ca să ajung la reușite.
Așa că eu cred că am luat deciziile bune pentru mine
și că și de data asta am ales bine.”
Așa că…
O să avem de tras.
- O să avem de tras. - Îmi pare rău, iubitule.
Cred că e dureros.
Da.
- E rândul tău la gătit? - Da.
Trebuie să contribui și eu, nu?
- Cine te-a învățat să gătești? - Food Network!
- Serios? - Și mama.
Sper să nu te intimidez dacă…
E prima dată când îți gătesc. Așa că sunt intimidată.
Stai liniștită! Am încredere în tine.
- Serios? Bine. - Ca bucătăreasă.
Bine.
Brett, mă gândeam la…
Cât mai avem? Două săptămâni până la nuntă.
- Nebunie curată, nu? - Da.
Cred că încerc să înțeleg
ce stil de viață o să avem.
Eu sunt mulțumită
cu cât cheltuiesc și câștig.
Tu? Simți că te înhami la prea multe?
Nu.
- Nu? - Nu. Sunt om foarte simplu, de fapt.
Serios?
- Cu… - Îți văd îndoiala în privire.
Păi, te îmbraci foarte elegant. Nu sunt articole ieftine.
M-am uitat prin garderoba ta
și îmi ziceam: „Ce de bani cheltuiește!”
N-o să te mint. Da, am câteva lucruri…
pe care am dat ceva bani.
Care a fost cel mai scump lucru pe care ți l-ai cumpărat?
Aș spune că…
Păi, cel mai scump lucru cumpărat și care nu e un dispozitiv,
fiindcă astea sunt de obicei scumpe…
Am niște valize scumpe.
Cât au costat?
Cel puțin trollerul… cel de cabină a costat
1.200 de dolari?
Brett! Nu!
Glumești? Un troller?
Dar e trainic.
- Ar fi și cazul. - Și arată bine.
Brett cel fițos.
Mai ești și genul creativ.
Cred că ești foarte stilat și ai mult bun-gust.
Vreau doar să fiu sigură că se încadrează în bugetul meu obișnuit.
Fii atent!
Nu vreau să știu pe ce dai banii, câtă vreme plătești facturile.
Și, sinceră să fiu, n-aș vrea să-mi spună cineva
cum să-mi cheltuiesc banii, fiindcă deja știu.
La capitolul facturilor comune…
Nu țin să facem jumi-juma.
Sunt de acord să plătesc eu 75%.
- Sau 60-40. - Da.
- În fine.
Dacă avem, să zicem, câteva sau anumite facturi…
nu știu, chiria, ipoteca sau ceva…
Dacă le împărțim ca să evităm situația
în care am plătit eu și îmi dai banii sau ai plătit tu și îți dau banii…
- Ar fi ca între colegi de cameră. - Da.
Plătesc eu și te întreb:
„Când îmi dai partea înapoi?”
- Să văd confirmarea de plată! - Exact.
Nu vreau să cer confirmări de plată.
- Doamne, știu! - Nu soției. Sau de ipotecă.
Nu mi-ar plăcea să fac asta.
O mică observație. Dai foc bucătăriei.
Păi, fiindcă…
14 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
- Măcar iese soarele. - Puțin.
- Da, iese. - Pilotul-fantomă…
Pilot-fantomă!
- Căpitan-fantomă. - Delir!
Parcă e un gremlin acolo, zău așa.
- Gremlin? - Știi tu, din…
- Știu. - Nu știu dacă existam când s-a lansat.
Dar l-am văzut la un moment dat.
Cu ăia mici… Ce erau înainte să devină gremlini?
Nu știu, dar, dacă îi udai,
se înmulțeau și făceau alți monștri.
Dacă îi udai după o anumită…
După miezul nopții se transformau în gremlini.
Sau așa ceva.
Se transformau în pufoșenii… Ca Furbo.
Ai avut jucăria? Sau nu Furbo…
Am avut Furby.
- Furby, așa! - Da.
- Mi se păreau geniale. - Erau jalnice!
- Erau supraestimate. - Chiar.
Ziceau că e IA într-un animal de pluș.
Știu.
- Și nu era așa. - Nu.
Nu, dar e amuzant fiindcă… Ăia mici… Cum le zicea…
Cum era? Aveau… Cum se numeau alea?
- Animăluțe digitale. - Da.
Erau nașpa față de jucăriile de acum.
Dar animalele de pluș sunt mereu la modă.
- Nu-ți place ananasul? - E fructul meu preferat.
- Dintre toate. - Nu știu ce să aleg.
- Toate sunt bune. - Aș alege ananas, zmeură și mango.
Mango? Pe bune? După…
Eu aș pune mango pe primul loc. Aș pune mango…
Dintre astea trei, aș alege mango, ananas și zmeură.
Fac un tort gustos de ciocolată cu zmeură.
Doamne, sună delicios!
Da. Cu gem proaspăt de zmeură.
- Îmi dă de gândit. - Nu-mi place gemul.
- Serios? - Nu.
Nu gemi după unt de arahide și jeleu?
Eu le ador. Îmi fac.
„Nu gemi după unt de arahide și jeleu?” Ce hazliu!
Știu, n-am vrut să fac un calambur, dar mi-a ieșit.
Mi-a plăcut mult.
Te-aș ține de mână, dar mă țin de barcă.
Urmez regulile.
Ai o mână pe barcă și una pe băutură.
Cred că tu ai emoții mai mari ca mine.
- Vreau să fiu sigur că nu cazi. - Ce drăguț!
- Am mâna rece? - Da.
Eu sunt mereu cea mai rece, dar mă și îmbrac subțire.
De unde știi că ești mai rece?
Fiindcă îi simți și știi cine e mai cald?
E o experiență foarte stranie pentru mine și nu-mi place, fiindcă ești rece.
Acum știu cum mă simt alții pe mine.
- „Nu mă atinge!” - Dă-mi căldura ta!
Bine, îți dau, dar…
- Vrei să stai la soare? - Da.
Bine, doar să nu cazi peste bord!
Mă bucur că ești aici.
- Dar aș scăpa de pălărie. - De ce?
Nu-mi place. E ca o pavăză de sărut.
Vreau să-ți devorez buzele senzuale.
- Trebuie să faci eforturi pentru asta. - O să fac.
Bine.
Ai înghețat?
Vrei o pătură sau ceva?
Am putea să le cerem.
O pătură.
Te vâri în mine ca să-mi furi căldura.
Nu mai am de dat!
- Îmi aranjezi părul? - E-n regulă, doar…
E-n regulă. Așa stă, n-am ce-i face. Nu-i nimic.
Din toată lumea, pe cine ai vrea să cunoști?
- Persoane în viață? - Da.
- Cred că pe Oprah. - Oprah? Winfrey?
E o femeie foarte puternică, da.
Tu?
Pe părinții tăi.
Ai pregătit replica asta. Ce siropos ești!
Mama e extraordinară. Cred că ți-am spus.
Și tata e extraordinar în felul lui.
Ce faci?
Bliss, ești tot ce am căutat de când mă știu.
Ești frumoasă, inteligentă,
ambițioasă,
grijulie.
Prezența ta mă încălzește.
Vreau să-mi petrec timpul cu tine.
Cred că nimeni din lume
nu mi-e mai potrivit decât tine.
Indiferent ce am făcut…
Oricât de prost am fost…
aici ne era sortit să ajungem.
Mi-am găsit perechea.
Te căsătorești cu mine?