Myslím, že na světě není nikdo,
s kým mám být víc než s tebou.
Vezmeš si mě?
Jo.
- Na tenhle. - Jo.
Je růžový.
Nemůžu uvěřit, žes to udělal.
Mám radost.
- To je šílený. - Totálně šílený.
Jo, kdo požádá o ruku dvakrát za měsíc?
Jen já.
Myslel jsem, že řekneš ne.
Napadlo mě to. Že bych řekla ne a pak dodala, že si dělám srandu.
Ale mám pocit, že je to správně.
A zároveň i děsivé.
Věřit intuici a věřit životu.
Ale radši už to nikdy neposer.
Pokusím se.
A to ještě neznáš mého psa.
Ani mou kočku. Máš na ně alergii.
- Co s tím uděláme? - Píchnu si injekci.
A uvidíme, co to udělá.
Teď to musím říct rodině.
„Moment, my mysleli, že ti dal přece kopačky.“
Jo, moje rodina bude taky trochu překvapená.
Moje máma určitě řekne: „Konečně už nebudeš stará panna.“
Táta si to bude myslet, ale neřekne.
Snad si nebude myslet nic jiného.
- Bojíš se mého táty. - Bojím.
Jsem rád, že jsi řekla ano.
- Asi tě mám fakt ráda. - Já vím.
Takže kdy sis... Jak? Jsem z toho prostě v šoku.
Kdy jsem věděl, že tě požádám?
Na to se ptáš?
Po návratu z Mexika. Věděl jsem to, když jsme se potkali.
Prostě věděl.
Věděla jsem to dřív než ty. Což je hloupé. Cítím se tak hloupě.
Ale nevím.
Mám pocit, že je to ta věc, kterou prostě poznáš.
Jo. Když jsme byli v buňkách,
taky jsem to cítil.
Uvědom si, jak je to šílené. Málem jsi do toho ani nešla.
Jo, přesně. Byla jsem fakt nemocná.
A přesto to...
skončilo námi dvěma na lodi.
Jo.
Jsem zasnoubená se Zackem. Můj život je divný.
Je to vzrušující a šokující. A...
Vlastně je to tak...
Mám pocit, že to bude znít lacině, ale já věděla, že je to můj člověk
opravdu od našeho prvního rande.
Opravdu jsem v hloubi duše věděla, že takhle je to správně.
I když nastala šílená dramata,
zasnoubil se s jinou holkou,
ale já cítila, že je to ono.
Když to lidi říkají, připadá mi to jako pitomost, ale teď to chápu.
Když to víš, víš to.
LÁSKA JE SLEPÁ
12 DNÍ DO SVATBY
Tady to máte, madam.
Děkuji. Jejda. To nic.
- Spadl? - Ach bože.
Tak jo. Ano.
Perfektní.
Pro tebe cokoli, drahoušku.
Páni, jsi moc milej.
Proto mám rád tmavé maso,
zatímco kuřecí prsa, bílá prsa... Promiň, bílé maso.
Čemu se směješ?
- Nic. Pokračuj. - Co? Čemu se směješ?
Směješ se. Co je tak vtipnýho?
Taky mám ráda tmavé maso.
Tak jo.
ROCKY PES CHELSEA
KWAME, 32 ŠÉF ROZVOJE OBCHODŮ
Ahoj, zlato.
Zníš, jako kdybys měla plno práce.
Promiň. Jo, jdu pozdě.
Bez obav. Jsem tady s Rockem, jako obvykle.
- Nemusíš spěchat. - Díky, zlato. Ahoj.
Tak jo. Ahoj.
Moc lidí jsem jim ještě nepředstavila.
- Vážně? - Ne.
Nebylo moc kluků a snoubenců?
Nebylo moc snoubenců. Přesněji nula.
Jo.
- Jsem rád, že jsem první. - Jo.
Snad jsem poslední.
Myslím, že táta tuší, co se děje,
ale máma netuší nic.
Takže jí to budeme muset vysvětlit?
Ani jsem jí neřekla, že jsem zasnoubená. No...
Tak jim to všechno povíme.
- Ale jsem nervózní. - Jsi nervózní?
Snad jim to bude dávat smysl, až mě poznají.
Snad uvidí, že jsem kluk, kterého jsi hledala.
Jo.
Jsem hrozně nervózní.
- Ahoj. - Ahoj.
Bože, moc se mi stýskalo.
- Nazdárek. - Paul.
- Paul? Paul. - Těší mě.
Další Paul? Co to sakra?
- Ahoj, tati. - Ahoj.
- Páni. - Ty snad pořád rosteš?
- Trish. - Trish. Těší mě. Paul.
Jo. No, to bude snadné.
- Samý Paul. - Posaďte se.
Tyhle jsou od Paula.
Jé, děkuju.
Není zač.
Panebože. Přestaň.
To je hezké. Děkuji.
Panebože.
Ještě to nevíte, ale jsme zasnoubení.
Micah!
- Jak se táta tváří! - Podle mě se mu to moc nezdá.
Gratuluju.
Jo. Je to divné, protože když jsem do toho experimentu šla,
přesvědčovala jsem vás,
že tam určitě nepotkám nikoho,
s kým bych se chtěla zasnoubit, ale přišlo to tak přirozeně.
Nevím, jestli víte, jak to funguje,
ale bydlíme teď v jednom domě.
A budeme tam žít až do svatebního dne.
Aha.
Když už o tom mluvíme, přijdete?
- Kdy? - Je už za pár týdnů.
Pár týdnů?
- Jo. - Jaká to bude svatba?
Bude to úplně normální svatba.
Chci, aby to bylo vintage, glam. Chci, aby to bylo krásný a nadčasový.
A Paul s tím bude souhlasit.
- Jo, jsem nenáročný. - Je mu to fuk, prostě jen přijde.
Má dobrý vkus. Se svatbou a vybíráním jí důvěřuju.
Pozvánka platí pro každého z rodiny, kdo by chtěl přijet.
A budu tam mít přátele.
Lidi, které znáš. Rachel tam bude. Shelby.
Kde budete bydlet?
Protože pracuju úplně na dálku, je pravděpodobné, že zůstaneme tady.
Nejspíš se nastěhujeme k němu.
Do jeho zajímavého bytu, který je potřeba předělat.
Dělám si srandu.
Ale až budeme mít děti, musíme pořídit celý dům
pro mou rodinu.
Jo, to říkala.
To jsem mu řekla už v buňkách. Moje rodina tam bude, tečka.
Někdo nám musí pomoct s výchovou dětí.
Kolik chceš dětí?
Myslím, že ideálně dvě.
Já nejsem připravená mít děti teď hned, ale řekla bych, že budeme chtít mít
naprosto skvělý a epický manželství,
než tam přivedeme děti.
Ale ohledně dětí se naštěstí shodneme.
Syna chce pojmenovat Paul.
Ale za mě maximálně jako druhé jméno. Už se to táhne dlouho.
Vím, že to zní šíleně. Bylo to rychlé, že?
O tom není pochyb. Ale je to reálné.
Je to skutečné a děje se to. Líbí se vám?
- Upřímně. - Palec nahoru, nebo dolů?
Je to Paul. Takže od začátku v pohodě.
Stačí správné jméno.
Z Paula jde dobrá energie. Možná proto, že je Paul.
Neznám ho.
Možná je sériový vrah.
Ale na první dojem mu věřím. Prostě to tak cítím.
Ale je to celé zvláštní.
Ale přijímáme to, protože známe naši dceru.
Micah věci obvykle vycházejí.
Nejvíc se bojím toho, že bude mít Micah zlomené srdce.
To mě ani nenapadlo. Ale ano, to je důvod k obavám.
Moc pro mě znamená, že to schvalujete.
- Ano. - Schvalujete?
Podívej se na něj. Paul je šťastný.
Děkuju vám.
V tuto chvíli je celý vztah s Jackie ponurý.
Večer mi řekla, že se musím pochlapit.
Její slova na mě působila silně.
Řekla, že nejsem dost chlap, že nejsem dost dospělý.
Bolí to, protože já tu holku miluju.
Tak jsem odešel. Zůstal jsem ve svém bytě.
Uvědomuju si, že tím jsem to mohl zničit.
Ale já potřeboval čas.
Teď jsme tady a nevím, jak jsme na tom.
JACKELINA, 26 DENTÁLNÍ ASISTENTKA
- Balíš si věci? - Jo.
Z jakého důvodu?
- Nebudu s tebou hrát hry. - Jakou hru hrajeme?
Nechtěl ses bavit, sebral ses a odešel.
Co jsem měl dělat?
Spát vedle někoho, kdo mi říká, že nejsem dost chlap?
To jsem neřekla. Řekla jsem, že máš být víc agresivní.
Nemáme sex, kámo.
Nemáme sex.
A to je moje vina?
Jen říkám. Udělej něco. Zkus mě dostat do nálady.
Celou dobu jsem tu pro tebe.
Marshalle, přivodíš mi migrénu, neskutečně mě vytáčíš.
Vždycky je to o tom, co cítíš a chceš. A když jsem agresivní...
- Nejseš agresivní. - Když ano, utneš mě.
- Nejsi agresivní. - Takový nejsem.
V tom případě máme hotovo.
Pokud to nedokážeš přijmout, tak nevím, co ti říct.
Já ti teď říkám...
Neříkám, ať seš agresivní pořád.
Tak co mi to říkáš?
- Na koho tleskáš? - Na tebe.
Netleskáš na mě.
- Radši to sprav. - Nejsem agresivní?
Zkouším tě. Je to agresivní?
Řekla jsem mu, že chci, aby byl agresivnější.
Aby se pochlapil.
Přepni se a nebuď jako starej dědek.
A on pak mluví o tom, jak jsem mu něco řekla
a jemu se to vepsalo do mysli a nedokáže se přes to přenést.
Já to ani neřekla nijak hanlivě,
nebo pomlouvačně. To ne.
Co chceš? Sakra.
Chci si promluvit. Chci říct, co mám na srdci.
Tak řekni, co máš na srdci a jasně.
Vždycky tě líbám. Vždycky se o tebe otírám.
Tohle dělám pořád. Co děláš ty pro mě?
Proto jsem zmatený.
Neudělala jsi nic, abych se cítil sváděný a výjimečný.
Já chci taky něco cítit, Jackie.
Tak ty se mnou nic necítíš? Tak proč se mnou pořád seš?
Jsi jako projekt, vidím potenciál.
Já myslel, že se to časem srovná.
Čekal jsem na to.
- Tak to je mazec. Já jsem projekt? - Viděl jsem to tak.
Tak jo.
Nebyla jsi ve skutečném vztahu.
A říkáš, že často nemůžeš projevit city.
Já už vztahy měl a mám tu zkušenost, takže jsem viděl...
To seš snad nějakej loutkář? A já jsem loutka?
- Ne. - Jdu si sbalit svý krámy.
Jsem zasranej projekt.
Řekl jsem „projekt“. Ty zasraný emoce jedou.
Ale vidím v tobě neomezený potenciál.
A vím, že já to z tebe dokážu dostat.
Nejsi projekt.
Jsi někdo, koho můžu dostat dál.
To ti říkám od začátku.
Tohle je manželství.
Takhle vypadá oddaný vztah.
Vedeme těžké rozhovory, i když nechceme.
Víš přesně, co k tobě cítím. Já nic nedržím v sobě.
Já tě miluju, do prdele.
Promiň.
Nechtěla jsem ti ublížit.
Tady se ráda procházím.
Tady si vyčistím hlavu a tak.
Stromy jsou krásné. Ta krajina...
Vypadá to tady jako nóbl kousek čtvrti.
Takže ideální pro tebe?
- Páni. - Já musela, zlato.
Do svatby zbývají dva týdny, musíme ještě probrat hodně věcí.
A jsem trochu nervózní.
Napjatá.
Svatba je za necelé dva týdny. Co budeme dělat?
Jak to uděláme s dortem? Musím si vybrat svatební šaty.
Nevím, jak tyhle věci naplánovat.
Myslím teď na to, jak sem vlastně všechny dostat.
Podepisuje se to na mně.
Dobře. Pojďme řešit jednu věc po druhé.
- Jo. Promiň. - Dort.
A tebe to neděsí?
Vážně ne.
Proč tě to neděsí?
Kvůli tobě.
S tebou vidím budoucnost úplně jasně.
Takže se necítím ve stresu. Nemám žádné pochybnosti.
Nemám pocit, že to uspěchávám. Necítím se pod tlakem.
Ať uděláme cokoli, bude to super.
Můžu ti říct něco zajímavého?
Teta mi nedávno pověděla,
že moje babička s dědou
se vzali po šesti týdnech známosti.
A byli spolu víc než 60 let.
- Páni. - Můj děda...
Měl tu nejkrásnější pleť.
Jako ty.
Hezky jsi to tam zapracovala.
- Hele, máš krásnou pleť. - Vážně?
Vidíš mě? Jsem...
- To víš. Snažím se. - Loupu se všude.
Mám z toho dobrý pocit.
A jdu do toho naplno. A miluju tě.
Taky tě miluju, Tiffany.
Ježíši...
Brette.
- Ty slzíš? - Jo, slzy radosti.
Bože milostivý!
Síla.
Zvládneme to.
11 DNÍ DO SVATBY
Mají tak půl tuny.
- Ne, to je dobrý. - Dobře. Je to dobrý trénink, ne?
Tak jo.
A jsme tady.
Poslední měsíc je jako celý rok
zhuštěný na měsíc.
Jsem zpět, poznal jsem Bliss.
Vazba z buněk se vrátila.
A ještě silněji.
Zásnuby.
A teď se stěhujeme k sobě. a v tu samou chvíli
jsme v situaci, kdy jsem čerstvě v Seattlu
a rozjíždím právnickou firmu. Snažím se to vybalancovat.
Za dva týdny mám svatbu. Je toho hodně.
- Počkej, tohle na postel nedávejme. - Proboha, ty mě zabiješ.
Je to špinavé. Vidíš, jsou tu základní pravidla.
Nedávej na postel kufry.
- Nedávej si na postel boty. - Ten kufr.
- Je bez poskvrnky. - To není pravda.
Dělám obrovské rozhodnutí ve velmi krátkém čase.
A jsem si toho vědom.
Pravdou je, že mi trvá hrozně dlouho, než se pro něco rozhodnu.
A občas je mi to ke škodě.
Rozhodli jsme se, že tohle chceme.
Že do té svatby půjdeme.
A myslím, že to bylo proto,
že to tak cítíme.
- Po ránu jsem mrzutá. - Vážně?
A nevím, jestli víš o mých budících.
Bože.
Já vím.
Myslím, že nám až zítra dojde, že spolu fakt bydlíme.
Společné probuzení a tak. Víš, jak to myslím?
- Jo. - Všechno jde fakt rychle.
Jo. Mám pocit, že jsem nic nezpracovala.
Zasnoubila jsem se s někým, kdo se zasnoubil s někým jiným.
- Jo, bylo to divný. - To nic.
Hodně jsem brečela. Nevím, jestli mi zbyly nějaké slzy.
Už kvůli tobě brečet nemůžu.
Určitě je to pro mě výzva. Bojovat se svou hrdostí a...
To bylo těžké.
Jedna moje část s tebou už nikdy nechtěla mluvit, protože to bolelo.
Chápu.
Ale moc tě miluju. A jsem vůči tobě blahosklonná.
Snažím se to hodit za hlavu. A chápu to.
Přesto budu mít ale občas pocit, nebo obavu, že jsem prostě ta druhá.
Je mi z toho zle a nepříjemně.
Jasně.
Ale zjevně nejsi.
- To není tak jasné. - Vážně? Není ti to jasné?
Nemyslím. Z pohledu jiného člověka...
- Já chci tebe. - Já vím, že jsem lepší než ona.
- Ne. - Ne lepší, ale...
- To zní namyšleně. - Víš, jak to myslím.
- Chápu. - Tak jo.
Ale já říkám,
že určitě víš,
že já ani trochu nechci být s ní.
Ale chtěl sis ji vzít.
Než jsem ji poznal.
Měl jsem s tebou opravdovou lásku.
Moc jsem tě miloval.
Proč mluvíš v minulým čase?
Protože mluvím o minulosti. Pořád tě miluju, to je jasné.
Ale říkám, že...
jsem měl velmi silné pouto.
A měl jsem s ní silné pouto a taky jsem ji miloval.
To, co jsem si o ní myslel.
Neříkám, že bych...
Ale říkám, že ty jsi byla ta pravá volba.
Jo, to mě ale nezbaví mého pocitu.
To chápu, ale nedělá to z tebe druhou volbu.
To ne. Protože není nic...
To bys byla, kdybych s ní chtěl pořád být.
Nebo nějakou svou částí.
Pak bys byla druhá volba.
Pak by se to tak dalo brát.
Ale já s ní nechci být ani trochu.
Jsi moje snoubenka a beru si tě.
Vykoupeš se.
Jo.
Budeš čisťounký.
Už jsi někdy koupal psa, zlato?
To tedy nekoupal. Ne.
Už jsi koupal dítě?
- Dítě? - Jo.
- Ano. - Tak jo.
Miluju Rockyho. Rocky je skvělý pes.
Máš Kwameho rád, že ano?
Podívej, jak se na tebe dívá. „Táto!“
Sprchuju ho.
- Samozřejmě, že se na mě dívá. - Zachraň mě.
Co to má znamenat? Přece víš, že tě miluje.
Rocky je jako její dítě. Rocky je dítě, které už teď mám.
Chápete? Asi jsem nikdy neměl nikoho,
kdo by na mně závisel.
Pašák.
Vezmi mu ocas.
Vždycky trochu víc. Umýt zadek.
To udělám já.
Stále si zvykáme.
Když mluvíme o dětech a koupání...
Vždycky jsem chtěla hodně dětí. Chtěla jsem jich mít šest.
Vždycky jsem chtěla být máma, Kwame.
A byly chvíle, kdy jsem si říkala,
jestli mě to ještě vůbec potká?
Chápu tě.
Nikdy jsem si nepředstavovala, že...
bych byla nějaká starší máma, nebo...
To může být těžké.
A tři roky jsou v pořádku?
Musím být upřímný. Já...
Myslím, že musí být nějaká doba, kdy si budeme užívat sami sebe.
Musím přiznat, že jsem si vždycky představoval...
ten život, kdy jsem jen s partnerkou a cestujeme po světě...
Teď je to ale otázka, protože máme Rockyho.
Není tak jednoduché se sbalit a vyrazit.
Máš taky svou práci, kterou máš v Seattlu
a nemáš stejnou flexibilitu jako já.
A k tomu ještě
uvažujeme o dětech
už za tři roky. Víš, jak to myslím?
Miminko si můžeš navázat na tělo
a oni nic nepotřebují. Jako miminka ne.
Takže budeme ležet na pláži v Cabo s novorozencem?
Chápeš?
Lidé cestují se svými dětmi pořád.
Tak jo.
Můžeme si najmout chůvu, může jezdit s námi.
- Zlato, nebe je hranice. - Říkáš, že je to tak snadné.
Věř mi. Chápu to.
- Víš, jak přemýšlím. - Můžu je učit doma.
Tak jo.
Vážně.
Jen chci, abychom měli čas jeden na druhého,
protože až tu budou děti,
vše se změní.
Chceš se usadit?
Jo. Proč bych nechtěl?
Já nevím. Jen se ptám...
Připadá mi, jako kdybys opouštěl část sám sebe,
nebo byl smutný,
že se ti mění život.
Vždycky...
Vždy jsem ochotný to pro nás udělat, víš?
Ochotný udělat co?
Přesun do Seattlu.
Obětovat, co chceš?
To ne. Takhle to neříkej. Já přece neobětuju, co chci já.
Ale dělám kompromisy.
Vítej v manželství.
Chápu to, zlato, ale...
Pokud máme být upřímní, tak kompromisy z mojí strany
jsou pěkně velké.
Neříkám o tom nic zlého.
Jen mysli na to, jak mi je.
Nic víc nechci. Je to fér?
Myslím.
Tak jo.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak se vede?
- Jak se vede? Paul. - Jak se máš?
Mám se dobře.
Nejlepší kámoška má narozky.
Přivedla jsem Paula, abych ho seznámila se všemi kamarády.
- Znáš Paula? Tohle je Paul. - Paul.
Mimochodem, tohle je můj snoubenec. Asi jsem zapomněla zmínit.
Paul vypadá k nakousnutí.
Říkám si, že pokud ho dobře uvedu, možná se bude kamarádům líbit.
- Na zdraví. - Tak jo. Na zdraví.
- Všechno nejlepší. - Tak na vás.
- Ne, na tebe! Máš narozeniny! - Všechno nejlepší.
Ale taky děkujeme.
- Moc ti to sluší. - Hele, ale teď vážně.
Co?
Spíš každou noc vedle ní?
Je to šílený. Je to šílený. Miluju to.
Je nad slunce jasné, že ona je nádherná, ale co tě k ní přitáhlo,
když jsi ji ani neviděl a slyšel jsi jenom její hlas?
Celou dobu jsme se smáli.
Nějaké škádlení a do toho
otázky na smysl života. Jedno vedle druhého.
Pro mě to byla jedna z těch věcí, která je prostě jasná.
Já jsem extrémně logický člověk, ale s ní jsem dal na svůj instinkt.
Na intuici a svůj pocit. A ono se to očividně vyplatilo.
A teď vážně, jak vážné to mezi vámi je?
Potřebuju to vědět.
Jak to s ní myslím? No...
Já obecně moc nezávazně nerandím.
A taky nežádám o ruku.
Jo. To chápu.
- Fakt ne? - Jo.
V tomhle ohledu je to pro mě opravdu vážné.
Bývá ke mně nemilosrdná.
Každý, s kým chodím, musí projít jejím a Micayliným testem.
Shelby mi sama dokáže ukončit vztahy.
- Párkrát. Nedělám si srandu. - Úplně sama.
Protože to nebyli dobří lidé a byli na prd.
Chodit s Micah vyžaduje jisté schopnosti.
- Ne, já vím. - Určitě?
Jinak bys tu asi nebyl.
Musím něco říct.
Vím, jak je to nádherná žena. Ale ty jsi neviděl,
jak vypadá, jen jsi ji slyšel
a něco sis vytvořil v hlavě.
- Samozřejmě. - Jasně.
Blížilo se to vůbec tomu, jaká je a jak vypadá?
Je to zvláštní, protože ano a ne.
Je to těžké vysvětlit. Takže ten experiment
a celý ten zážitek je divně složitý.
Je to vědec.
- Proto používá ty dlouhé... - Jo, omlouvám se.
Jo, je dost výmluvnej.
Je to divný, nevím, jaký z toho mám pocit.
Nejsme na to zvyklé.
Musíte mě podusit. Vítejte u dušení Paula.
Shelby udělá první dojem a pak nastoupí.
Jo. Teda...
Nemýlí se.
Určitě budu mít dřív nebo později kousavé komentáře,
buď v pozoru.
Ale myslím to vážně.
Tohle mi neříkej, nebo se naštvu.
Snadno se naštve.
Nemůžu říct, že mě to zajímá.
Nebuď takový.
Já nevím. Vlastně ne.
- Mělo by. - Záleží mi na tobě.
To je ten nejhorší přístup.
Pokud tě nezajímá její názor, je to velký problém.
Jasně, že zajímá, ale nebudu si to brát osobně.
Nebereš si její komentáře osobně?
Ale mělo by ti na tom záležet.
Jo. Ano, to je pravda. Rozhodně.
No nic.
Potřebujeme panáky. Kde je barman?
Dejte si jednoho beze mě, odskočím si.
Micah.
- Ano? - Miluješ ho?
Stoprocentně.
Já nevím. Mám pocit, že takové to má být,
když najdeš životního partnera.
To ode mě zní šíleně.
- Já nemůžu... - To teda zní.
Jo, je mi z toho trochu nevolno.
Já vím! Já ani nevěděla, že takhle dokážu mluvit.
Sleduj Shelby! Shelby je úplně...
Nikdy jsem tě neslyšela takhle mluvit.
Fakt se mi líbí.
Já vím. Je skvělý, ne?
- Nejsi si jistá. - Jo. Vážně není.
Mně se to nelíbí.
Nelíbí se ti to? Vůbec?
Vůbec ne.
- Vůbec? - Ne.
Nelíbí se ti?
Je moc milý.
Je to ten nejlepší chlap. Teď.
Co říkáte na Paula?
Seš děsná.
Tak to není.
Já jsem vůči Micah ochranitelská, protože je to moje nejlepší kamarádka.
Je jasné, že budu vždycky skeptická.
Zažila jsem toho s ní hodně.
A myslím, že potřebuju víc.
Potřebuju víc.
- Nelíbí se ti? - Ne.
To myslíš vážně?
Mám pocit, že tohle není pro tebe.
Ty máš mít všechno nejlepší na světě.
Jsi Micah. A to si zasloužíš.
Máš mít nejlepší svatbu svého života.
Máš to všechno mít a tohle není ono.
Tohle není ono.
10 DNÍ DO SVATBY
Máš na moje narozeniny růžovou.
- Není zač. - Moc milé.
Jo, jsem rád, že je to, jak sis představovala.
Ty jsi, jak jsem si představovala.
- Jak je? - Ahoj!
- Jak je? Jak se máte? - No páni.
Jo, holka. Ano.
Jak se máš? Moc jsi mi chyběla.
Chelsea má narozeniny, tak jsme se sešli.
Mám narozeniny!
Rád všechny vidím.
V buňkách jsme toho hodně zažili.
Těším se na lidi, kteří mi chyběli.
Abych viděl, jak se všem daří. Dneska slavíme.
Musím něco říct.
- Co? - Líbí se mi Paulův styl.
- Ten je čerstvý. - Ne, nelíbí se ti Paulův styl.
- Líbí se ti můj styl na Paulovi. - Jo.
Paul nemá styl.
Vypadáš jako milionář ze Silicon Valley.
- Jsi moje. - Víš, co myslím?
JOSH, 30 PROJEKTOVÝ INŽENÝR
Podívejte na něj.
- Počkat. - Počkat.
Kdo je to?
Josh Demas.
Cože?
Vrátil se. Jak to kurva?
Jsem zpátky. Slyšíš?
Vidím Joshe D. To byl šok.
Tomu tedy říkám zápletka.
Ahoj, lidi.
- Ahoj. - Panebože. Ty a Zack!
Panebože, máš se dobře?
Je to naprosto šílený.
Kdo by to řekl?
Cože?
Co to má bejt?
Moc ti to přeju.
- Je to šílený. - Já vím.
Nevím, co dělám.
Jsem tak v šoku, že vidím Bliss a Zacka.
- Záříš na celou místnost. - Jsem štěstím bez sebe.
- Díky. - Souhlasím.
On za ní fakt šel
a dokázal ji získat zpátky. To je fakt kouzelné.
Tak na Zacka a Bliss.
Přeju vám štěstí.
Smažte to.
Panebože. Kde je sakra Jackie?
Je tady sám.
- Marsh. - Co se děje?
Marshy.
- Takže máš narozeniny? - Mám.
- Všechno nejlepší. - Díky.
Jistě. Hej. Co se děje?
Jak je?
- Bliss? - Jo.
Jak je? Ahoj.
- Moc mě těší. - Mě taky.
- Všechno dobrý? - Jo, dobrý. Jsme zasnoubení.
- Do prdele. Gratuluju. - Jo. Díky.
To je ono.
- Ahoj. Jsme zpátky v buňkách? - Já vím.
Vidím tady provokatéra. Ahoj, Kwame.
- Je to provokatér? - Jo.
Já jsem provokatér.
Co se děje?
Pohádali jsme se.
- Přijde. Mluvili jsme o tom. - Tak jo.
Ale nevím, jak na tom po tomhle jsme.
- Je to nahoru a dolů. - Jo. To je.
- To je normální. - Jo.
Jo, budeme v pohodě.
Já vím. Jen doufám, že nasbíráte nějakou energii.
- Zlepšíte si náladu. - Jo. Rozhodně.
Všichni vás tu máme rádi a podporujeme.
- O co mu jde? - Já nevím.
A tohle dělal pořád.
Netušila jsem, kdo to je.
Pošlu ho zase domů.
Zase.
Jak se máte s Chelsea?
- Je to vážně dobré. - Vážně?
Jo. Miluju ji.
Myslím, že na světě není člověk, který by se ke mně vnitřně a vně
hodil víc než Chelsea.
- Věřím tomu. - Jo.
Nejvíc mě trápí změna životního stylu.
- Náš životní styl je úplně jiný. - Jak to?
Ona chodí do práce tak od sedmi do sedmi.
Tráví tam většinu svého týdne. Má psa
a žije v Seattlu. Je třeba zvážit pár věcí.
Nevadí mi přechod na tenhle životní styl.
Nevadí mi mít doma psa a čekat na svou ženu, nebo snoubenku.
Čekat na ni a připravit večeři.
Ale mám pocit, že dělám hodně kompromisů.
- Tak jo. Jo. Chápu tě. - Víš?
A to se snažím nedělat.
Jde mi o to, aby množství energie,
které do toho vynakládám, bylo zdravé i pro mě
a já tak mohl být spokojený i za 10, 15, 20 let.
- Musíš si být jistý tím, co chceš. - Jo.
A i kdyby to nebylo tohle, nedělá to z tebe špatného člověka.
Jen se naše životy prostě občas neshodují v tom, co chceme od budoucnosti.
- Nebo kde se vidíte. - Jo.
V Mexiku to byl vážně masakr.
Zack začal podle mě hodně rychle myslet na tebe.
Vím, že ona o něj dost rychle přestala mít zájem.
Vyjížděla po Paulovi, slyšela jsem fakt hrozné věci.
Já jsem se s ní po tom Mexiku i bavila,
posadila jsem se naproti ní a řekla: „Tak zaprvé? Ne.“
Vždyť ty jsi její jediná kamarádka. Ostatní od sebe odradila.
Ona to ví. Já jí pomáhala.
Že tohle udělala vypovídá o tom, co je za člověka.
Každý se může poučit
a snad to bude její případ, ale je to děs.
Mrzí mě, že to udělala.
Jo. Toho si vážím.
Když jsem s ní mluvila, tak jsem potřebovala jako první vyřešit,
proč to udělala? Proč se takhle motá kolem Paula?
A pak jsem jí řekla: „Irino, dřív nebo později
si musíš uvědomit, že pokud tě 15, 30 lidí
vnímá stejně, tak je asi potřeba si říct,
že je to možná tebou.“
Ahoj.
Tady ho máme.
No nic.
Pusa plná lososa. Bliss.
- Ahoj. - Má ráda chuť lososa.
- Já vím. - Přinesu vám pití.
Je fakt milý.
Myslím, že si na nic nehraje.
Ano.
Pokud o to s ním budeš stát, tak to podle mě bude fungovat.
Jo.
Před pár dny mi Jackie řekla, že ode mě chce víc.
Chce, abych byl agresivnější.
Podle ní bych měl být agresivnější v posteli.
Ten typ, co ji profackuje.
- Ne doslova, ale... - Drama.
Já takový nejsem a nikdy nebudu.
Chce tu toxickou lásku.
Já to vidím, protože jsem s takovými ženami už byl.
Bývám první kluk, spíš muž, který se k nim chová slušně.
A nikdy jsem si nemyslel, že to bude tak zlé.
Ubližuje si.
Je to těžké, protože ji opravdu miluju.
My dva jsme si od začátku rozuměli.
Děkuju, že ses mi svěřil. Já jsem se ti taky svěřil.
Je potřeba říct, že jsi dobrý člověk. Vím, že jsi. Snažíš se.
Snažíš se jí ukázat, jak by život s tebou vypadal.
Tohle jsi ty. Takový jsi.
Pokud na to není připravená, pak prostě není.
Chce být se mnou.
Vyjebává se mnou. To říká ona.
Nikdy mi neřekla, že mě miluje. Řekla mi, že jí na mně záleží.
A já jsem teď mezi mlýnskými kameny, protože nevím, co to znamená.
Za dva týdny máme svatbu a ona mě možná nechá stát u oltáře.
- Jsme tu kvůli manželství. - Jo.
Chci se oženit.
Chci odejít ženatý.
Jack. Ahoj.
Ahoj.
Drž se. Jsi dobrej.
- Jak se máš? - Dobře. Co ty?
Jsi dobrej.
Vypadáš skvěle.
- Královno. - Díky. Musela jsem.
- Jackie už znám. - Jak se máš?
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se máš?
- Dobře. Jak se vede? - Mám se fajn.
Chceš mojí bundu? Tady.
Ne, protože mi to zničí outfit.
Nechceš se přece nachladit.
Zvládnu to. Ne. Celý mi to kazíš.
- Obleč si to. - Marshalle.
- Mám spoustu... - To mi kazí...
- Vypadáš dobře. - Díky.
Těším se na to.
- Sluší ti to. - Děkuji. Ahoj.
Přišel jsem najít lásku a vyjebali se mnou.
Do Jackie jsem byl zamilovaný
a bál jsem se tomu odevzdat.
- Marshall je super. - Je.
Nevrátil jsem se proto, abych s ním vyjebal.
Přišel jsem za kamarády. Ale...
Mám mu dát přednost před sebou?
Podle mě dává svým pocitům přednost před těmi mými.
Uvnitř mě to žere.
Prostě to proberu s Jackie.
Uvidíme, co bude.
On je dobrý chlap.
Ale já jsem provokatér jak prase!
- Je to dobrý. - Že jo?
Moc dobrý.
Chutná mi. Potřebuju tak čtyři, pět.
- Ahoj. - Co se děje?
- Jak se máš? - Dobře.
Dobře.
Není divné všechny poznat?
- Hrozně. - Ty hlasy...
Hlasy jsou ujetý.
To je šílený.
- Já vím. Je to šílený. - To je šílený.
Co pijete?
Ale je super spojit hlas s obličejem.
Teď už mi to dává smysl.
- Opravdu? - Jo.
Protože ty tak jako natahuješ slova.
Jo. Ukaž mi, jak vypadáš. O čem to mluvíš?
Takhle nikdy nemluvím.
To je lež.
O čem to sakra mluvíš? Já to myslel vážně.
V buňkách říkal,
že je milenec s licencí. Málem jsem umřela.
Jsem. Jsem milenec s licencí.
- Kdo ti ji vydal? - Mám licenci od tequily.
Jasně, seš celej Drake.
Chápeš? Mám licenci na všechno.
To se mi líbí.
- Ne. - Příšerně kecá.
Jak to jde? Jak se máš?
Dobře. Všechno je fakt dobré.
- Teď jsem psí táta. - Vážně?
Jo, venčím Rockyho třikrát denně, než se Chelsea vrátí domů.
To by Paul neudělal.
Ale všechno je fajn. Myslím...
To jsem ráda.
Dneska se mě někdo ptal, jestli u oltáře
řeknu ano. Na to se přece nemůžou ptát!
To je...
Mám pocit, že jsi upřímný, protože my to vidíme stejně.
- Jo. - Je to těžké.
S Paulem jsme spolu hrozně šťastní. Ale není to jen zalité sluncem.
Když myslím na náš svatební den,
jedna moje část vyšiluje. Chápeš?
Bez ohledu na to, co k tomu člověku cítím, je to...
To nejde jinak.
Myslíš, že ses rozhodla správně?
Můžeš být upřímná.
Připadám si...
v nejistotě, ale s nadějí.
Jo.
- Nechci tu otázku obracet, ale... - Jo.
Proč se mě na něco takového ptáš?
Myslíš...
Máš pocit, že máš pochybnosti?
S Chelsea si to umím představit do konce života.
Líbí se mi, jaká je. Ale Micah má v mém srdci zvláštní místo.
Vždycky ho bude mít.
Rozumíme si bez potíží. Nemusíme se o to snažit.
Necítím žádný tlak a tíhu na ramenou.
A v tomto experimentu chcete mít jistotu,
že vybalíte všechno dřív,
než nadejde váš svatební den.
Říkal jsem si, že v úvodních fázích našeho seznamování
to všechno plynulo tak přirozeně.
Na sto procent. Pamatuju si, že jsi byl moje jednička
jeden den za druhým.
Já vím.
Já nevím. Mám pocit, že i po tom všem, co jsme zažili,
s tebou hrozně ráda mluvím. Pořád to takhle cítím.
Když tě vidím, tak to jiskří.
Mám pocit, že máme velký potenciál.
- Záleží mi na tobě. - Jo.
Myslím na tebe. Mám o tebe starost. Doufám, že jsi šťastný.
Cítím, že mi na tobě hodně záleží a vždycky záleželo.
Jo. Chápu to. A já to cítím stejně.
Je mi jasné, že ji miluju.
O tom nepochybuju.
Kdo ví, co se stane u oltáře?
Na všechno zapomeň.
Ať se opravdu cítí výjimečně.
Chci, aby věděla, že je výjimečná.
A když to udělám?
Co když dám jasně najevo, že je pro mě opravdu výjimečná...
A pak to nevyjde.
Přesně tak. O to jde.
- Já nevím. - Jo.
Kdybych si měl ale na něco vsadit, tak tohle za ten risk stojí.
Zajímavé. Lepší milovat a ztrácet než nemilovat?
- Jo. - Zajímavé.
Měl bys jí dát najevo, že je výjimečná.
Jo. Chápu, o co ti jde. Ctít pravdu a uvědomit si,
jak velký to má potenciál.
Pravdu je, že je pro mě výjimečná a že ji miluju.
- Prostě to jen plně projevit. - Jo, to bys měl.
Vážím si tvého pohledu na věc. Bylo fajn to slyšet.
Jo.
Tak jo.
A jsme tady. Tak jo.
Panebože. Zdravím.
Kurva. Zatraceně. Zhoršuje se to, kámo.
Ahoj.
Co to kurva je?
Když jsem s Amber mluvil v buňkách naposledy,
bylo to pro mě tak těžké.
Připadalo mi to jako jednostranný, zničující rozchod.
Musím si to sundat.
Sundej to, mrcho.
Teď ji vidím naživo, je to krásná dívka,
ale můj vztah s Micah je skutečný a milujeme se.
Takže tomuhle se za každou cenu vyhnu.
Rozhodně to za to nestojí.
Máš mě rád.
Zacku, můžeš to rozjet?
Hodně štěstí, zdraví.
Hodně štěstí, milá Chelsea,
Hodně štěstí, zdraví.
Tak jo.
Rozumím.
Jackie se rozhodla.
Jo.
Oba jsme milovali stejnou osobu.
Prošli jsme si sračkami.
Jo.
Bavili jsme se se stejnou holkou.
Joshe si jako člověka nevážím.
Já se ho snažil vykopnout za každou cenu a on si stejně
najde cestu zpátky.
Jak to dokázal?
Nakonec to tak je.
Ten, co ti přebral holku.
Páni.
Pokud mi ji zrovna ty dokážeš přebrat,
je tvoje.
Ne, brácho.
- Nekoukej na mě tak. - Jako jak?
Mám tě rád, brácho.
- Opravdu. - Toho si vážím.
- Víš, co myslím? - Jo.
- Zasloužíš si to. - Toho si vážím.
Tohle nás nezmění.
Rozhodně ne. Proč by mělo?
- Já nevím. To mi řekni ty. - Proč?
Mluvíš o něčem?
- Ne. Nic ti neřeknu. - Aha.
Dobře. Takže jsme v pohodě.
- Jo, super. - O nic nejde.
Panebože.
Cože?
Co to sakra bylo?
- Na zdraví Jackie. - Na zdraví jen mně.
Ale Jack, vážně. Jak se máš? Jak se cítíš?
Rozervaně.
Máte nějaké zásadní neshody,
takže se hromadí drobnosti?
Holka, ty seš poliš.
Ptáš se jak poliš u výslechu a vrtáš se do mejch věcí.
- To je šílený. - Je to šílený.
- Nevadilo by... - Nemáš ani tušení.
Nemáš tušení, čím si procházíme.
Můžu mít na chvilku Jackie?
- Jo. - Nevadí?
- Jak se tváří... - Jo.
- Počkat. - Dáte mi za uši!
Ne, já nevím, co se děje.
- Měl bych být tady. Jak je? - Dobrý. Ahoj.
Jak se máš?
Co je to s tebou?
Vážně se divíš, že jsem přišel?
Jsem překvapená.
Co kecáš? Nejseš překvapená. Ani omylem.
- Nečekala jsem, že se zastavíš. - Proč?
Příliš sebejistý?
- Jako já? - Jo, máš na to moc velký ramena.
Bavila ses s ufňukánkem s titulem.
Budu upřímný.
Marshall fňukal přede všemi.
Bylo to tak od prvního do posledního dne.
Když jsem s tebou mluvil já, byl jsem od začátku upřímnej.
A tys mi taky připadala upřímná.
Nečekal jsem, že mu na to skočíš.
- Podívej se tamhle. - Já vím.
- To se mi nelíbí. - Já vím.
- Chtějí si promluvit. - Já vím.
A nemůžeme ovládat, co lidé cítí.
Je divné vidět někoho, na kom nám opravdu záleží
s někým jiným.
- Takže ti na mně opravdu záleželo? - Jistě.
To je bez debaty.
Pak jsem se dostal do situace,
kdy jsem upřednostnil city někoho jiného.
A když jsem se vrátil domů, řekl jsem si, že toho kluka znám pár týdnů
a šel jsem si hledat holku pro život.
Joshi, myslím...
Můžeš mu to říct, je mi to fuk.
Kámo, pleteš se do mých věcí.
Ale já se do tvých věcí chci plést. Tak co?
Představ si,
že jsi zamilovaná
a nemůžeš to tomu člověku říct.
Je šílený, že mi tohle říkáš,
protože jsme v buňkách o emocích nemluvili.
- Ne? - Mám pocit, že ne.
- Nemluvili jsme o tom. - Neříkej mi, že...
O emocích a skutečných věcech.
Mluvili. Myslím, že jsme...
- To jsem netušila. - Dobře.
Ale jestli...
Tak proč jsme spolu pořád mluvili?
Hele...
Rozuměli jsme si, ale ty jsi nikdy nešel do hloubky, nebyl jsi otevřený.
To se děje
až za světly. Za kamerami. Mně jsou tyhle věci ukradený.
Jestli si fakt myslíš, že to s Marshallem klapne
a vezmeš si ho, tak se na mě vyser.
Chápeš? Ser na mě. Je mi to fuk.
Ale kdybych odsud odešel a neřekl ti, jak to cítím,
tak co bych to byl za chlapa?
Děkuju, že jsi mi to řekl. Díky, že jsi otevřený.
Pokud si chceš vzít, vezmi si ho.
Ale pokud to necítíš doopravdy, fakt si ho hodláš vzít?
Vyber si mě.
Vážně. Vezmeš si ho?
- Ahoj. Něco pro tebe mám. - Panebože.
Vím, že tě miluju. Vím, že chceme od života totéž.
Nepochybuji, že jsi pro mě ta pravá.
Jsem na nás pyšná!
- Neotvírej oči. - Panebože.
Umím si představit, že v těch šatech kráčím k manželovi.
Miluju tě celým srdcem.
Vezmeš si mě i bez souhlasu své mámy?
Vím, že jsi šťastná, ale neblbni.
Očividně ho miluju.
- Nevidíš to? - Tak jo.
- Nepoznáš? - No a?
Čeho se bojíš?
Tvoji rodiče se rozvedli, moji taky.
Chci, aby to bylo správné.
Je v pořádku změnit názor.
Lituju, že jsem tě ztratil. Miluju tě.
Chci s tebou být.
Potřebuju odpovědi. Co Josh? Potřebuju to vědět.
Jsi moc hodnej.
Prostě mě miluj.
Je to velké rozhodnutí.
Nevím, co řekne.
Jsem ve stresu.
Rozhodně jsem vinen tím, že myslím víc hlavou než srdcem.
A je to tady.
Postavte se.
Máš toho tolik, co nabídnout. Nespokoj se s málem.
Panebože.
Nyní se ukáže, zda je láska slepá.
Nejlepší, co pro nás můžu udělat, je,
dát ti příležitost vyjádřit se první.
Překlad titulků: Zuzana Matějková