Teď, nebo nikdy.
- Ahoj. - Ahoj, tati!
Ahoj, jak se máš?
Dobře. Díky, žes přišel.
Panebože.
- Ahoj. - Tati, tohle je Kwame.
- Ahoj. - A můj táta Charlie.
- Ahoj. - Těší mě.
Taky mě těší.
- Tak jo. - Pojď dál.
Tati, posaď se.
Oba jsme dostali příležitost
zapojit se do sociálního experimentu lásky.
Randili jsme s mnoha lidmi a neviděli jsme se u toho.
Myšlenkou je dostat se k jádru svých hodnot.
Jsi zranitelný. Mluvíš o svém životě.
Co tě dovedlo až sem.
Může vzniknout vztah i takhle?
- A může. - Bylo to správné.
Jde o to zjistit, zda je láska slepá.
Můžeš se zamilovat do někoho, koho jsi neviděl?
A my jsme se zamilovali.
A na konci
mě požádal o ruku.
Tak jo.
A já řekla ano.
Vážně?
To je tedy něco.
- Moc ti to přeju, zlato. - Jo, díky, tati.
Panebože. To je úžasný.
- Jo. - Jo.
To mě podrž.
Jsem v šoku.
Tak jo, jdeme jíst. Pojď nahoru.
Doufám, že zbytek mojí rodiny také přijme Kwameho
a budou náš vztah chápat.
Stejně jako můj táta.
Portland a Seattle. Jak to bude fungovat?
Máme v plánu tady pár let zůstat
a pak... kdo ví.
- Je tam spousta proměnných, hodně práce. - Jo, je.
Ale...
život je moc krátký a je lepší ho sdílet.
- Jo. - Jo, máš parťáka.
- Jo.
Vypadá to, že s tím souhlasíte,
ale chci se přesto zeptat, zda máme vaše požehnání?
Rozhodně.
- Mám z vás velkou radost. - Díky, tati.
- Děkujeme. - Jo.
- Mám tě ráda, tati. - Na zdraví.
Moc vám to přeju.
Díky.
Máš Chelsea dost výhodně. Povím vám příběh...
Dostal jsi mě výhodně!
- Dostal jsem slevu. - No jasně.
Dostaneš mou dceru dost výhodně.
Výprodej!
Kwame, moc se mi líbíš, nabídnu ti 75% slevu.
LÁSKA JE SLEPÁ
17 DNÍ DO SVATBY
- Jaký byl let? - Jo, bylo to super.
Nebyl moc dlouhý?
Nebyl. A buď jsem plná adrenalinu, nebo je to nějak...
Prostě žádný stres, jenom zábava.
Žádné turbulence, nic takového.
Těším se, až se Micah seznámí s mámou.
Dnes přiletěla až z New Orleans.
- Těším se, až ji uvidíš. - Nemůžu se dočkat!
S mámou jsme se zatím moc nebavili o tom,
kdo je Micah.
Chtěl jsem, aby ji zhodnotila sama a snad se jí bude líbit.
Co tě k ní přitáhlo nejvíc?
Nejdřív mě k ní přitáhl takový intuitivní pocit.
Já se nedokážu bavit s každým tak, jako to umíš ty.
Takže když se s ní dokážu bavit, tak v tom musí něco být.
Jasně.
Ahoj.
Moc mě těší.
- Jsi nádherná! - Jsi tak krásná.
- Asi budu brečet a to nejsem plačka. - Mám radost!
- Pojď si sednout. - Síla.
Máme stejné vlasy.
- Jo. - Páni!
Panebože.
Udělám tady místo.
Pěkný.
Nemůžu uvěřit, že jste zasnoubení.
Jo.
Strašně dlouho jsem si pro něj tohle přála.
On je takové zlatíčko.
- Je těžké si to představit, co? - Jo.
Jo.
Protože jsem máma a jsem ochranitelská.
Ani nevím, kde začít. Jsem koncipientka.
Jsme u nás jedna velká komunita
a on je Ježíšek naší rodiny. Je náš prvorozený.
Když Paul řekl, že někoho potkal a že se jmenuješ Micah,
pátrali jsme.
A našla jsem něco na internetu, ale nebyla jsem si jistá.
Ptali se mě, co jsem našla. Takže tvůj táta se jmenuje Paul.
Žije v Mobile a její máma je krásná, hluboce věřící křesťanka, co má školku.
- Chceš vědět ještě něco? - Panebože!
No, jo.
Jen z jejího křestního jména?
- Z křestního jména. - Ach bože. To je vtipný.
Kdy sis poprvé řekla, že se ti líbí Paul?
Jo.
Hned jsme mluvili o cestování a o našem pohledu na život.
To byla asi první věc,
co mě zaujala.
To mi ukázalo, co chce od života a jak vidí svou budoucnost.
A já mám stejné naladění.
Každý jsme jiný.
- Já mám ráda vlasy, líčení. - Jako já.
Jo, přesně. Ale on mě zároveň dokáže ukotvit.
Je v tom dobrá rovnováha.
Líbí se mi, jak se díky němu chovám, jak se cítím a jakou mám jistotu.
Mám pocit, že jsme rádi spolu.
I když třeba ani nemluvíme.
Zrovna dneska ráno jsi volal, kde jsem.
Já byla jen dole a tobě se stýskalo.
To se mi líbí.
Vy jste k tomuhle ideální. Perfektně se k sobě hodíte.
S prací to se mnou vypadá dobře
a jsme ve správném věku. A samozřejmě s nikým nechodím.
Jsme připravení.
Takhle jsem tě nikdy neviděla, takže...
Jak?
Takhle šťastného a zamilovaného a...
Ještě nikdy neměl ani potenciální snoubenku.
To neměl.
Takže tohle je obrovský.
Já vím. Těším se.
Když tě vidím, z nějakého důvodu miluju Paula ještě víc.
Nevím, čím to je. Ale prostě z tebe vyzařuje radost.
Já ji zbožňuju. Chápu, proč ji miluješ.
- Já to tušil. - To je hrozně milý.
Myslím to vážně. Naprosto vážně.
Líbí se mi, že jsme si s Paulovou mámou tak podobné.
Ona je totálně roztomilá.
Bylo snadné si s ní porozumět.
A vždycky jsem chtěla
mít velkou rodinu a velmi blízké vztahy.
Mám pocit, že s ní bychom mohly být opravdu kamarádky.
Ne jenom tchýně se snachou.
Mám radost, že jsi za námi přiletěla.
Je to vtipné, protože jsme si s Paulem mockrát říkali,
že jsme každý jiný. Jak je možné, že se přitahujeme?
Tak tady to je.
Bereš si svou mámu.
Jste si fakt podobné.
Líbí se mi, že to říká. Panebože.
Pokud nás podporuješ, mám radost.
Naprosto. Promiň, já jsem z toho prostě celá bez sebe.
Panebože.
- A jsi ještě rozkošnější osobně. - Jsem tak šťastná.
Jsem ráda, že jsem prošla prověrkou. To by byl malér.
BRETTŮV BYT
Vítej.
Tak jo.
Vypadá to dobře.
Takže...
Je tohle můj budoucí domov? Budu se sem stěhovat?
- Jo. - Těch bot!
Tiffany bydlí se spolubydlící, tak jsme se šli podívat na můj byt,
aby se podívala, jestli tady chce bydlet.
Kam přijdou moje boty?
Můžeme koupit víc krabic.
Řekl bych, že jsem víc nervózní z toho,
až si sem přinese svoje věci
a jak to dáme dohromady.
To je tvůj vysavač?
Můj vysavač.
- Co je to? - Headset na virtuální realitu.
Ukážu ti další super věc.
Co?
Všechno se ovládá pomocí aplikace.
Brette!
Nemusíš to ani držet. V zadní části je napínák.
Takže jen...
- Kde máš koš? - Tady.
Všechno v tvém bytě je nejmodernější. Bourák Brett.
- Mám rád efektivitu. - Dobře.
Ložnice. Nic...
- Pěkný. - Nic šíleného.
Máš to šíleně uspořádané!
- Tak moc ne. - Podle mě jo.
- Hele. - Není to tak uspořádané.
Další boty, ano.
Takže máš jen dvě skříně?
- Jo. - Ta s...
- Fotografické vybavení. - A tohle.
Takže úložné prostory pro nás budou trochu...
problém.
A místo na počítač.
Kde bych pracovala? Postavila bych si tady stůl?
Jestli se ti líbí tahle budova,
můžeme se přestěhovat do většího bytu.
- Dobře. - Dvě, tři ložnice nebo tak něco.
Tak to byla prohlídka.
- Líbí se mi to. - To je ono.
S tím se dá pracovat.
Šlo by to.
Těším se, že se sem přestěhuju.
- Jsi nervózní? - Ne.
Když to řeknu, nevyděsí tě to?
Ne. Sám jsem už hodně dlouho.
- Jo. - Těším se na to.
Umím si to tady představit.
To jsem chtěl slyšet.
ZACKŮV BYT
- Ahoj. - Hej.
- Jak se máš? - Dobře.
- Rád tě vidím. - Ráda tě vidím.
S Bliss jsme na prvním rande v reálném světě měli hodně chemie.
Nečekal jsem, že to bude tak silné.
Vím, že naše hlavy si rozumějí
a naše emoce taky.
Tady je ten obraz sov. Kdo to maloval?
- Je to obraz? Nebo grafika? - Místní umělec ze Seattlu.
Je to super.
Jsem známý tím, že nekuju železo, dokud je žhavé.
Ale popravdě chci s Bliss trávit co nejvíc času.
Protože když jsme spolu,
je to správné.
A když někoho miluješ, musíš to vyjádřit.
Můžu pomoct?
Dej trochu másla, soli a pepře na ty houby.
Je to vtipný, protože pečení je moje doména.
- Ale vaření? - Vážně?
- Potřebuju konkrétní instrukce. - Rád vařím.
Takže kolik másla?
Jen trochu.
- Vidíš v tom rozdíl? - Kolik? Tolik?
Řiď se instinktem. To bych udělal já.
Tak jo.
Chtěla bych chodit na kurzy vaření, kde tě to naučí.
Skvělá společná zábava.
Opravdu? Uvidíme.
- Ale ne. Katastrofa se stala. - Co?
Jeden steak...
Sáček se otevřel, maso je zkažené.
Ten byl tvůj.
Dobrá zpráva je, že máme ještě jeden.
Tady se sáček snad neotevřel.
Budou divné steaky.
Ale ne, oba jsou zničené.
Vážně? Ale ne.
Jo. Páni.
Ale ne. To je znamení.
- Měla bych jít domů. - To je katastrofa!
Ani nevíš, jak mě to mrzí.
To nic. To nevadí. Život je občas pitomej.
- Já vím. - To nic.
Můžeme si dát mrkev a houby.
A krevety. Tohle je tak trapné.
- To nic. - Jsem...
- Docela trapné. - To nic.
Netrap se.
Určitě už jsi zažil trapnější věci.
Jo. Aspoň máme ty krevety.
A jeden druhého, ne?
No, to nevím.
Uvidíme.
Jsem rád, že jsem to přehnal s krevetami.
- Jo, jsi... - Byl to reálně záložní plán.
- Vypadá to jako skutečné jídlo, ne? - Jo, vypadá.
Co říkáš na tu mrkev?
- Dobře. - Chci upřímnost.
Co myslíš?
Ta mrkev mi fakt chutná.
- A kozí sýr s krevetami. - Ten je dobrý ke všemu.
- Kromě zmrzliny asi. - Vážně?
Neměl jsi zmrzlinu s kozím sýrem?
- To zní hrozně. - Cože?
- Ne, neměl. - Je to super.
Vím, že jsem divná. To vím.
- Ano? - Jo.
Asi jsem trochu divnější.
Jo, asi jo.
Viděla jsi mou ložnici?
- Neviděla. - Pak ti ji ukážu.
- Je to doslova za rohem. - Dobře. Je tady.
Jo, mám tam totiž pohybové senzory.
- Proč? - Aktivují zvuk.
- Když otevřeš dveře. - Počkej, proč? Jaký zvuk?
- Protože je to super. - Super? Jsi divnější než já.
Já vím.
Zahraje tam písnička z Harryho Pottera.
Aha, tak to schvaluju.
- Přišlo mi to super. - Jo, to je.
- No nic. - Máš hezké šaty.
Děkuji.
- Co? - Já nevím.
Rád se na tebe dívám.
Myslím, že tohle vyšlo dost dobře na to, kolik věcí se posralo.
S námi, nebo s jídlem?
Nejspíš obojí. Je to jako metafora našeho vztahu.
- Docela přesný, co? - Jo.
Tohle musí přestat.
Tímhle směrem to nemůže jít dál.
Požádal jsi o ruku jinou holku,
takže teprve uvidíme.
Promiň.
Já nevím. Asi je to dobrý.
Ale musím ti to dát sežrat.
Není normální chodit s někým, kdo tě odkopnul
a zasnoubil se s někým jiným...
Občas ti to dám sežrat.
To je fér. Zasloužím si to.
- Připravena na dezert? - Jasně.
Jdu do toho váhavě, protože on mi fakt zlomil srdce
a já jsem teď oparná.
Ale jiskří to mezi námi,
je tam chemie a najednou se mi vrací všechny pocity.
- Pojď sem rychle. - Proč?
Zatancujeme si.
- Opravdu? - Trénink. Jo.
Tak jo.
Raz.
- Uvolni ruce. Jsi ve stresu. - Nejsem uvolněná?
Jsi zatnutá.
Jedna moje část do toho s ním chce jít,
protože ho opravdu miluju.
Na fyzickém aspektu rozhodně záleží.
Ale otázka zní,
zda se může člověk zamilovat, aniž by toho druhého kdy viděl?
Rozhodně. Ano.
Páni.
No vidíš. Jsi úplný profík.
- Už jsi dělala záklon? - Na to nejsem oblečená.
15 DNÍ DO SVATBY
KWAMEŮV BYT
Připravená?
Ano.
Panebože! Dělám si legraci.
Je to tady pěkný!
- Jo, vítej v mé Pevnosti samoty. - Páni.
Bydlím v Portlandu.
Což je asi 2,5 až 3 hodiny cesty.
Zajedu si pro pár nezbytností.
Nejdůležitější jsou moje pracovní věci, ale taky si vezmu oblečení a Xbox.
Chápete? Chci začít dávat věci do kupy,
abych měl pocit, že skutečně žiju se svou snoubenkou.
Koukni do lednice.
- Super. - Plná...
Páni!
Lednice na omáčky!
- Není to tak zlé. - Mám se dobře.
Na podlaze nějaké to prádlo.
Musel jsem se sbalit.
Pobíhal jsem tu a sháněl věci.
- Moje postel... - Jo.
Tady spím tak v pětině případů.
- Ne! Ty spáváš tady? - Jo, na gauči.
Takže se probudíš, uděláš osm kroků ke stolu
a začneš pracovat.
Míň.
A tady se nedějí ta kouzla.
Můžeme...
Můžeš to otevřít, ale jen na vlastní nebezpečí.
- Otevřeme to. - Pár věcí.
- Jen nakouknu. - Tak jo.
Mám stejný lubrikant.
Někdy si říkám „Sakra, jsme stejní.“
Myslela jsem, že nedostatek čistoty mě bude víc trápit.
Většinou ví, kde všechno je.
A...
Hele, ten kluk mi uklidil spodní prádlo, podprsenky a ponožky.
Složil mi prádlo a uklidil ho.
Uspořádal mi šuplík na prádlo.
Nejmilejší věc na světě.
Má to v sobě.
Tady máme tělové mléko.
Sakra.
Svobodnej chlap. Krém a ručník.
To...
Metr od sebe.
Ale no tak.
Hele, to je v pořádku.
Je pohodlný.
- Takže ho bereme? - Jo.
- Gauč si necháme. - Tak jo.
- Je to tady krásný. - Je.
Je to tady super.
Miluju Portland.
Opravdu. Stěhování mi nevadí.
Ale mám pocit, že tady jsem doma.
- Je to super místo, zlato. - Jo.
Moc se mi líbí.
Dokázala by ses sem přestěhovat?
Ne, to ne.
Jo.
Chápeš?
Jsem přesvědčená o tom, že se usadíme v Seattlu.
Mám tam rodinu a pro mě je rodina důležitá.
A nemůžu pracovat na dálku.
Kwame pracuje vzdáleně, takže to dává smysl.
Tohle je místo, kde pociťuju klid.
- Víš? Takže... - Jo.
To je fajn.
- To by měl být domov. - Jo.
Tak si představuju i svůj domov.
Náš společný domov.
Jo.
V Seattlu nemám přátele.
V Portlandu hraju čtyřikrát týdně fotbal. Někdy pětkrát.
Mám tu běžeckou trasu. Každý den ta samá trasa.
Mám sklon dělat velké kompromisy. Snažím se spojit můj svět s jejím.
Bude chvilku trvat, než to celé
začne dávat smysl.
Guacamole a queso.
Chceš queso?
Nejsem na queso.
Sestra je vegetariánka.
Kouknu na tu pizzu.
Jsem ve stresu.
Nevím.
Já nevím.
Myslím, že to nezvládnu. Upřímně, jsem ve stresu.
- Kvůli čemu? - Jsem ve stresu.
Je to síla.
Ve stresu ze seznámení?
Ze seznámení ne, to je mi jedno.
Ale ze všeho jsem ve stresu.
Je toho hodně.
- Potřebuju chvilku. - Tak jo.
Můžu ti dát čas, můžu se s nimi jít třeba projít.
Ne, to je dobrý. Můžeme to vyřídit.
Bylo by mi milejší,
kdybys byla v pohodě, nechci tě vystavovat situaci...
Já jsem v pohodě.
Tak jo.
Z tvojí energie jsem akorát víc ve stresu.
Tak jo.
Jdu si pro colu a úsměv.
- Cola a úsměv? - Jo.
- Do toho. - Jo.
Zapálím tu svíčku.
Jackie má tendenci moc přemýšlet
a špatná nálada jí obvykle vydrží hodně dlouho.
Déle, než by se mi líbilo.
S tím já nic udělat nemůžu. Můžu jen počkat a být v klidu.
Počkat, až si svoje pocity vyřeší.
To za ní neudělám.
Mám o čem přemýšlet.
Spoustu věcí.
Protože moje rodina...
Oni nejsou tak...
Nestojí za mnou na sto procent.
Musím mít jistotu, že jsou v pohodě.
- Jo. - A moje rozhodnutí to ovlivňuje.
Až budu dávat svou odpověď, musím vědět, že jsem v pohodě
i se všemi následky.
Rozhodně.
Musím mít jistotu, že neublížím milovaným lidem.
Říká se, že rodina je napořád.
Domov je místo, kde se ti nic nestane, ale...
Oni mi teď trochu ubližují.
Je načase, abych se pochlapila a udělala, co má dospělý udělat.
Nemůžu se vykašlat na svůj život a žít pořád podle nich.
Jsem ve stresu. Musím řešit tolik věcí najednou.
A prostě jsem v tom až po uši a je to masakr.
Máma nemá radost z toho, že jsem do experimentu šla.
Nelíbí se jí, že dojde tak brzy ke svatbě
a mě to ovlivňuje.
Navíc dnes poznám jeho rodinu
a nejsem zrovna v nejlepší formě.
Hej! Ahoj, Zoe! Jak je, holčičko?
Na tebe jsem se těšil celý den. Jak se máš, kotě?
Pozdrav strejdu.
Ahoj, Morg.
Čau, jak je, kámo?
Sluší ti to.
Musím ale nasadit úsměv, protože já šťastná jsem.
Jenom se mi teď všechno bortí
a mám pocit, že potřebuju pauzu.
Kohopak tu máme? Pozdrav Jackie.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj. Páni, ty jsi tak krásná!
Ráda tě poznávám.
Moc mě těší.
Tohle je Ryan.
- Ahoj. - Těší mě. Jak se máš?
Dobře, a ty?
Jsi tak krásná.
Díky.
- Máte hlad? - Jo.
Si piš! Hele, pizza.
Jakou chceš? Dáš si okurku?
Všechno.
Musíme jíst!
Dobré jídlo já poznám. Pořád jenom jíme.
Jezení by nám šlo.
Díky tomu jste se sblížili?
- Jo, chci to slyšet. - Potřebuju vědět všechno.
- Od začátku. - Jak jsme se sblížili?
Já od prvního dne věděl, že to bude ona.
Randili jsme se všemi 15. 15 kluků a 15 holek.
Na střídačku.
Pro mě to bylo těžké, protože jsem věděl, že je to ona.
Žádná jiná možnost nebyla. Znáte mě.
- Jo. - Známe svýho Marshalla.
A Jackie mě navíc inspirovala ke psaní.
Víte, že je to pro mě těžké.
Po mnoha letech jsem napsal báseň, víte, co to znamená?
To pro mě bylo těžké a ona to ze mě dostala.
Rozpálila ve mně oheň.
To není mnou, jsi kreativní člověk.
- Děkuju. - A byly krásné!
Stal se ze mě mnohem lepší člověk, takže...
- Vypadáš mnohem šťastnější. - Jo, vidím to na tobě.
- Cítím tu energii. - Je to dobrý.
Jo, Jackie, měla jsi podobnou zkušenost?
On mě naučil, jak být dospělejší.
Je skvělý posluchač. Naučil mě, že občas musím prostě počkat,
prožít svoje pocity a nevyšilovat.
Tak jo.
Pořád se učím. Některé dny to bude horší.
Ale on tu je a řekne:
„V klidu, jsme v pohodě, jsem tady, nikam nejdu.“
A pak mě chvilku prostě nechá.
Občas je toho na mě moc a potřebuju být sama.
On mi ten prostor dá a to já potřebuju.
Tohle není jen tak. Tohle je vážné.
- Manželství je posvátné, je to vážné. - Rozhodně.
Až si ho budu brát, musím být svou nejlepší verzí.
I přes zeď to bylo pohlcující.
- Pohlcující. - Jo.
- To je dobrý. - Jo.
Jako kdyby se z vás stal jeden.
- Jo, po celou dobu. - Jo, to jsme my!
Výjimečné.
- My to věděli. - Jo.
Nepředstírá to. Je fakt zamilovanej.
Sotva jsme přišli do domu, zářila tam jeho energie.
Vidím, že se mu opravdu hodně líbí, snaží se tu být pro ni
a prožít tenhle experiment.
Chce být připravený udělat správné rozhodnutí
až se postaví před oltář a bude muset říct ano, nebo ne.
A je to na celý život.
Vypadá to, že to oba berou vážně a vědí, že manželství je vážná věc.
To by měli.
Že jo?
Díky, že jste tak laskaví.
Že to vítáte s otevřenou náručí, že vítáte mě a podělíte se o Marshalla.
Vážím si toho.
Protože jste klidně mohli říct, že tohle teda ani omylem!
- Žádný strach, - Přesně.
Marshall je upřímný a starostlivý člověk.
A vím, že když někoho požádá o ruku, tak ten člověk musí být úžasný.
Já jsem se jenom těšila, že tě uvidím, poznám a seznámíme se.
Je láska opravdu slepá?
Jo, řekla bych, že jo.
Rozhodně.
Připravená?
Panebože.
Co myslíš?
Tohle seš celej ty.
CHITOSAN TESTOVACÍ SOUPRAVA
Panebože.
- Co říkáš na ty gauče? - Ach bože.
Odkud máš ty gauče?
Tenhle z Craigslistu a tenhle se válel u silnice.
U silnice?
Nedělám si srandu.
Myslím, že je velká šance, že budu Paulova snoubenka
a zároveň stylistka.
Panebože. Tady pracuješ?
Jo, to je moje kancelář.
- Zvládla bys tu pracovat? - To nevypadá pohodlně.
- Nůž? - Balíček nožů.
Proč máš na každém stole nůž?
Já se bojím.
Co čekáš, že se tady stane?
Zbavila bych se různých barev dřeva.
Nový stůl, jiný gauč, jiná televize, možná něco přišroubovat na zeď?
Tak zlé, jak sis myslela?
Vlastně nevím, co jsem si představovala.
Nějaké obrazy, jiný rám postele, prostě změnit úplně všechno.
To je neuvěřitelně malá šatna. Zajímavé.
Nejvíc nosím tohle oblečení. Takže tohle a...
Takže si ho necháváš tady položené?
- Mám ho rád na očích. - Tak jo.
- Paule. - Co je?
- To je oblek tvého dědečka? - Jo.
To neřeš.
Paule, v jakém roce...
Panebože, budu mít mrtvici.
Když si ho vezmu, připadám si jako na pohřbu.
Páni. Dobře, necháme to tady.
Jo.
- Velmi eklektický styl. - A stále to nekončí.
Tak jo, to by asi stačilo.
Panebože.
Tak co myslíš?
Sedí to k tobě. Kdybych sem přišla a bylo to tady dokonalé,
ptala bych se, kdo to udělal.
- Jasně. - Víš?
Zvládneš tu se mnou bydlet?
Myslím, že kdybychom měli v plánu zůstat dlouhodobě v Seattlu,
tak bych tu asi nechtěla zůstat.
Není tu dost prostoru na práci, chtělo by to asi dva pokoje.
Abychom měli vlastní prostor. Zvlášť, když pracuješ z domu.
Máme tvůj byt, já tu mám taky byt
a ještě v Arizoně.
- Jo. - Asi bychom se zbavili tohohle.
Dobrým provizorním plánem by bylo
přejíždět mezi Arizonou a Seattlem.
Ne.
Jo, vtipkuju, ale stejně ne.
Kdybys to aspoň zkusil, tak beru. Mrzelo by mě, kdybys to ani nezkusil.
Jo.
Po této schůzce mi pošlete e-mail.
Nevím, je prostě těžké vést ty vážné a seriózní rozhovory.
Bojím se, že Paul nedá Arizoně šanci.
V Seattlu potřebuje být kvůli práci a má tady byt,
ale já mám taky bydlení v Arizoně a střídám to.
Musíme zjistit, kde budeme bydlet.
Je divné se na něj dívat, když mluvíme vážně.
Jako kdyby to byl úplně jiný člověk. Co to je za člověka?
Rozumíte mi? Ale asi na tom
musíme zapracovat a dělat kompromisy.
Tohle je stresující stránka.
Je to reálný stres, který teď pociťuju a řekl bych,
že ty to vnímáš stejně.
Jo.
Pořád jsem nemluvil s mámou.
- Jo. - Víš?
Nevím, jestli o tom ví a prostě mi nebere telefon,
nebo co se děje?
Asi to tak není. Jedna moje část
tomu fakt hodně věří.
Říkám, že bude prostě v pohodě. Ale já to nevím jistě. Rozumíš?
Zavolám jí znovu.
Můžu se toho účastnit?
Chceš s ní mluvit?
Je to tvoje máma.
- Neznám ji. - Jo.
Ale moc ráda bych, když by byla vhodná příležitost.
- Jo. - A správný okamžik.
Moc rád bych vás seznámil, to víš.
Ale nejprve jí asi zavolám sám.
Tak jo.
Máš čas si promluvit?
Chtěl jsem ti říct, že jsem si v experimentu někoho našel.
Jmenuje se Chelsea.
A...
Já jsem udělal ten další krok
a požádal ji o ruku.
A chtěl jsem ti...
Chtěl jsem ti o tom všem vyprávět. Jaké to bylo a jaké je to teď.
Jsi naštvaná?
Tak jo. Vážím si tvé upřímnosti, jako obvykle.
Vím, že je to pro mámu těžká situace.
To nerozporuju.
Chápu, že to tak vidíš.
Budu to respektovat, ale myslím, že bychom měli...
Měli bychom to ještě někdy probrat. Ahoj.
Nešlo to dobře.
Máma je pro mě důležitá. Extrémně.
Řekla,
že jako matka
a jako někdo, kdo...
ode mě očekává víc, si myslí,
že nedělám správně.
Myslí si, že jsem nepoužil hlavu.
A že...
nemůže říct, že má ze mě radost.
To se těžko poslouchá.
Jo. Je mi to líto.
No...
Láme to srdce.
No, já jsem jí řekl,
že musí pochopit,
že jsem se za sebe rozhodl správně.
Přijal jsem svoje chyby v cestě za úspěchem.
A věřím, že se dokážu rozhodovat správně.
A věřím, že jsem se správně rozhodl i teď.
takže...
Teď už to bude jen lepší.
- Jenom lepší. - Mrzí mě to, zlato.
Musí to bolet.
Jo.
- Dneska vaříš ty? - Jo.
Musím se taky posnažit, ne?
- Kde ses naučila vařit? - Z televize.
- Vážně? - A od mámy.
Snad nebudeš nervózní, když se tady...
Tohle je první jídlo, co ti vařím, takže ano, jsem nervózní.
Neboj, naprosto ti věřím.
- Vážně? Dobře. - Zvládneš uvařit.
Tak jo.
Takže, Brette, přemýšlela jsem o...
Jak jsme na tom? Dva týdny? Za dva týdny máme svatbu.
- Je šílené na to pomyslet. - Já vím.
Snažím si asi představit,
jak by vypadal náš životní styl.
Já jsem spokojená s tím,
kolik utrácím a kolik vydělávám.
Co ty? Máš pocit, že máš přehnané...
Ne.
- Ne? - Ne. Jsem fakt prostý člověk.
Vážně?
- S... - V očích ti vidím pochybnosti.
No, Brette, moc hezky se oblékáš a já vím, že to není levné.
Koukala jsem na tvoje oblečení
a říkala jsem si, že tohle stálo nemalý peníze.
Nebudu lhát. Jo, mám pár věcí, které...
něco stály. Samozřejmě.
Kolik jsi nejvíc utratil za nějakou věc?
Řekl bych...
No, nejdražší věc, co jsem kdy koupil a nebyla to elektronika,
protože ta je vždycky drahá...
Mám drahý kufr.
Kolik tě stál?
No, tak třeba to příruční zavazadlo
stálo 1 200 dolarů?
Brette! Ne!
Děláš si srandu? Kufr?
Ale vydrží.
- To by měl! - A je pěkný!
Bougie Brett.
A navíc jsi kreativní člověk.
Podle mě máš skvělý styl a moc dobrý vkus.
Jen chci mít jistotu, že budu s tím rozpočtem v pohodě.
Jde o tohle.
Nepotřebuju vědět, za co utrácíš,
dokud platíš účty.
A upřímně bych taky nechtěla, aby mi někdo říkal,
za co utrácet, protože jsem si to vydělala.
Co se týče našich účtů,
nemusí to být napůl.
Nemám problém zaplatit něco ze 75 procent.
- Nebo šedesát na čtyřicet. - Jo.
- Je to fuk.
Kdybychom si stanovili, že jsou nějaké výdaje,
například nájem, hypotéka, nebo tak něco...
Společné věci, u kterých nechceme řešit,
že to jeden zaplatil a ten druhý musí poslat peníze.
- To zní jako spolubydlící. - Přesně.
Zaplatím a pak se budu ptát,
kdy mi pošleš tu půlku peněz.
- Koukej mi poslat do Venmo! - Přesně.
Nechci si posílat žádosti na Venmo.
- Panebože, já vím. - Vlastní manželce kvůli hypotéce.
To vůbec nezní jako já.
Opravdu rychlá poznámka. Ty tu kuchyni podpálíš.
No, protože...
14 DNÍ DO SVATBY
- Aspoň se objevilo slunce. - Trochu.
- No jo. - Pilot je duch.
Pilot je duch.
- Kapitán. - To je ujetý.
Fakt mám pocit, jako kdyby tam byl gremlin.
- Gremlin? - No, ten...
Já vím.
Nevím, jestli jsem už byla na světě. Ale koukala jsem na to.
Jako ti... Co jsou, než se z nich stanou gremlini?
Nevím, ale když na ně dáš vodu,
tak se rozmnoží a je jich víc.
Když je poliješ vodou po určité...
Po půlnoci? Pak jsou z nich gremlini.
Nebo tak nějak.
Promění si v ty maličký... Furbáky!
Běl jsi Furbáka? Počkej, tak to nebylo...
Furbyho jsem měl.
- Furby, to je ono! - Jo.
- Byli nejlepší! - Byli trapní.
- Jo. Byly přeceňované. - To teda.
Prodávali umělou inteligenci v plyšákovi.
Já vím.
- A přitom to tak nebylo. - Nebylo.
Ne, ale je to vtipný, jaký jsme měli... Jak se jmenovalo to didja...
Jak se to jmenovalo? Takový ty malý věcičky?
- Tamagoči. - Jo.
V porovnání s dnešnímu hračkami byly trapný.
Ale nikdy nevyjdou z módy plyšáci.
- Nemáš rád ananas? - To je moje oblíbené ovoce.
- Ze všeho ovoce. - Jak to můžeš vybrat?
- Všechny jsou tak dobré. - Byl by to ananas, maliny, mango.
Mango, vážně mango? Po...
Já bych dala mango asi jako první.
Z těch tří by bylo pořadí mango, ananas, maliny.
Umím skvělý čokoládový dort s malinami.
Bože, to zní skvěle.
Jo. S čerstvým malinovým džemem.
- Je to meditativní. - Džem nemusím.
- Vážně? - Ne.
Jako burákové máslo a džem, to není, co tu chcem?
Já ho miluju.
Burákové máslo a džem, to není, co tu chcem? To je vtipný!
Jo, přišlo to nějak samo.
Vážím si toho.
Dala bych ti ruku, ale musím se držet lodi.
Dodržuju pravidla.
Jednu ruku na loď, druhou na pití.
Řekla bych, že jsi víc nervózní než já.
- Jen nechci, abys spadla. - To je milý.
- Mám studenou ruku? - Jo.
Nebývám teplejší než ostatní, ale nosím tenké oblečení.
Jak to poznáš?
Mají teplejší ruku, takže to poznáš.
Je to divný zážitek a vlastně se mi tvoje studená ruka nelíbí.
Konečně vím, jak se cítí ostatní se mnou.
- „Hlavně na mě nesahej!“ - Dej mi své teplo.
Trochu ti dám.
- Potřebuješ na slunce? - Jo.
Dobře, hlavně nespadni.
Jsem rád, že tu jsi.
- Tvůj klobouk půjde přes palubu. - Proč?
Nelíbí se mi, brání polibkům.
Chci ty tvoje svůdný rty.
To se budeš muset víc snažit.
Fajn.
Mrzneš?
Chceš deku nebo něco?
Třeba nějakou mají.
Deku.
Ty se mi snažíš krást moje teplo!
Nemám nazbyt!
- Spravíš mi vlasy? - Jsou v pohodě.
Jsou v pohodě, stejně si budou dělat, co budou chtít.
Kdybys mohla potkat kohokoli, tak koho?
- Živého? - Jo.
- Asi bych si vybrala Oprah. - Oprah Winfrey?
- Páni. - Je to mocná žena.
A co ty?
Tvoje rodiče.
To sis připravil! To bylo fakt laciný.
Moje máma je úžasná. Myslím, že jsem ti to říkala.
Můj táta je taky úžasný, takže tak.
Co to děláš?
Bliss, jsi všechno, co hledám celý život.
Jsi krásná, inteligentní,
odhodlaná,
chápavá.
Když jsem s tebou, cítím teplo.
Chci být s tebou. Chci s tebou trávit čas.
Myslím, že na světě není nikdo jiný,
s kým bych měl být.
Ať jsem udělal cokoli.
Ať jsem byl sebepitomější.
Takhle to mělo dopadnout.
Našel jsem svou osobu.
Vezmeš si mě?
Překlad titulků: Zuzana Matějková