Tak jo.
- Děkuju. - Nemáš zač.
- Tady Brownovi. - Ahoj.
- Jak se daří? - Rád vás vidím.
Mám se dobře.
- Čau, ségro. - Fakt jako ségry.
- Jak je? - Dobře. Sluší ti to.
V červenci budeme s Chay oficiálně spolu už jeden rok.
Od 15. července je mojí přítelkyní
a od tý doby je to paráda.
Chay je pro mě doslova dokonalá.
Je jin k mýmu jang.
Protiklady se přitahují. A ona je fakt doslova můj protiklad,
takže k sobě moc pasujeme. To na ní miluju ze všeho nejvíc.
- Co si dáte k pití? - Dám si pivo.
Tak si dáme.
Když jsem ji potkal,
ještě jsem vstřebával pocity z rozchodu s Jackie.
Tehdy jsem si chtěl jen oddychnout.
Když se ale objevila,
okamžitě jsem poznal, že s ní chci být.
Zrovna udělala zkoušky v práci. Na výbornou.
Teď je z ní Dr. Chay Barnesová.
- Jo. - Páni.
Paní sestra ošetřující.
- Ty jedeš. - Přestaň.
Když se mi Chay podívá do očí, cítím se být milovaný.
To je jedna z nejdůležitějších věcí, co pro mě dělá.
Díky ní si jsem jistý sám sebou,
navíc mě bere takového, jaký jsem.
Duffleboard.
Takže jen jeden pokus trefit kuličku.
Když do ní vrazím dost,
zatočí a pojede přímo do díry.
Poražení platí?
- Jen sranda. - To vyhrajeme.
Tak jo, tu sázku přijímám.
- Ne. - Máš to.
No to snad ne.
Nezlobím se na tebe, ségro.
Shuffleboard, ne. To není jednoduchý.
Jmenuje se to Duffleboard.
- Cože? Duffleboard? - Duffleboard?
Jo.
- Duffleboard? - Je to Duffleboard?
Ten kluk je uhranutej.
Díky vám je teď černá láska nejvíc.
Jen se na ni podívej.
- Nezhltneme něco? - Tak jo.
- Křidýlka? - Mám hlad.
Dáme si křidýlka a přijdeme.
Ať si to kluci spolu užijou.
Jsem moc šťastnej, kámo.
Pěkný překvápko.
Jsem si jistej, že ji chci. Chci s ní strávit život.
To jsou silný slova.
Nemyslím na nikoho jinýho.
Vždycky chci nejdřív volat jí. A to o něčem vypovídá.
Nechci nejdřív volat mámě, ale jí.
Cítím to tak. Cítím, že je to správný.
Zůstává, i když ji odrazuje to moje blbý nevyzrálý chování.
A toho si musím hodně vážit.
Navíc chci ten vztah dál budovat
a být pro ni všechno, čím je ona pro mě.
Jsem šťastnej, kámo.
- Jsem tak šťastnej. - Krása. Dobrá práce.
Jackie a Chay se od sebe moc liší.
Ty vztahy jsou o něčem jiným. S Jackie nám to moc nešlo.
S Chay nám to ale jde. To je všechno.
Takže si zahrajeme ten fotbálek.
Fotbal jsem nikdy opravdu nehrál. Je to vtipný,
ale já nikdy nesportoval.
Lidi mě vidí a myslí si: „Bože můj.“
- Ale i tak jsi sportovec. - Jo, ale do jistý míry.
Dobře.
Draftuju ty nejlepší hráče čehokoli.
Sháním ranaře.
- Ranaře. - Jo.
Tak co Jackie a Josh? Máme je potvrzený?
To je dobrá otázka.
- Kdo tam ještě bude? - Konečnej seznam neznám.
LÁSKA JE SLEPÁ PO SVATBĚ
TRŽNICE
- Jsou obrovský. - Ale proč?
- Odkud je vozí? - Koukej na ty dole.
Nebo na tyhle. Jsou tak krásný.
- Něco mi to připomíná. - A co?
Co ti to připomíná? Svatební kytky?
To ne, Ježiši.
- Hele, tyhle jsou moc hezký. - Tak už dost.
Nestojím teď o záchvat paniky.
Však já vím.
Se Shelby už se přátelíme snad přes deset let.
Byla jsem jedináček a neměla jsem
s kým probírat svoje životní trable.
A o ni jsem se mohla opřít.
S nikým si sice nebere servítky, ale má dobré srdce.
Fakt náročnej den.
To jo. Venku je tak hezky. Lepší den jsme si nemohly vybrat.
- Hlavně jich nekup moc. - Neboj.
Pojď si sednout sem.
Super, je to perfektní.
Úžasný, já vím.
- Jsou tak hezký. - Já vím, opravdu dobrá volba.
Přesně. Tady je tak krásně.
- Ahoj! - Ahoj.
Není nad sako, že ne?
Páni. Ten střih je super.
Ahoj, Shelby.
- Tak ráda tě vidím. - I já tě ráda vidím.
- Posaď se. - Koukni na nás.
Všimla jsem si.
- Holky v sáčkách. - K obchodu se to hodí.
Dobře, Megan Fox.
Nech mě na pokoji.
Až jindy.
Jen sranda.
Mám kytky pro mámu. Nejsou krásný?
- Úžasný. Ona má tu barvu ráda? - Jo.
Trochu mi připomínají Bliss.
Ona uměla fialovou nosit.
- Jo, jsou přenádherný. - A co Paulova máma?
Paulova máma už odjela.
- Dost mi ji připomínají. - Jo.
Jo, tohle mají mámy rády.
Jo, máma má nejradši fialovou.
- Jak se máš? - Jo, mám se dobře.
Chodíš teď s někým?
Tajíš přede mnou někoho?
Ne, ani ne.
Připadá mi, že ten, koho hledám, jsem já sama.
Připadá mi, že můj život je teď samá změna.
Tohle musím zvládnout sama
a začít se nějak zdravě hojit.
Až pak si budu moct někoho najít.
Buď tím, s kým chceš randit. Když ti zrcadlo řekne:
„Nechodila bych se sebou“, tak zůstaň doma.
Nikdo nechce randit s chytrou holkou. Jen sranda.
- A co ty? Máš přítele? - Ano.
- Tak nejsi na trhu. - Mám pořád toho stejného.
Už to trvá pár let. Daří se nám.
Chtěla jsem ti říct…
Ne, dělám si srandu.
Nikoho nemám, ne.
Můžu se zeptat na Paula?
- Viděla jsem ho včera večer. - Nevzplanul ohýnek?
Já nevím.
Bylo to zajímavý.
Chtěla jsem jít dál,
ale on potřebuje oporu a taky poradit.
A najednou to nevypadalo tak černobíle.
A pak mi řekl, že někoho vídá.
A mě mate, proč se se mnou pořád baví.
Podle mě tím nerespektuje mě ani ji.
- Jo. - Podle mě to není k nikomu fér.
Jak to jde za sebou. Jak všechno…
Jak se to překrývá.
- To je fakt. - Překrývá se to.
- Je to, jak to je. - Jo.
Nesmím čekat, až to se mnou skončí.
Musím to uzavřít sama.
Je čas vzít to do vlastních rukou.
Musím jít dál s tím, že na tom nesejde.
- Jo. - Nesejde na tom, o co se pokouší
nebo co mi naznačuje.
- Vím, jak to cítím. - Jo.
- Cítím to tak… - Jsem ráda.
…že musím jít dál.
V současnosti a v tomhle věku podle mě musíš být
průbojná, abys někoho našla.
Ale já nejsem připravená hledat.
Je to těžký. Myslím první rande.
- Děkuju, nechci. - První rande?
Tváří v tvář, žádná zeď?
To nevím. Ale tobě to jde.
Je tam někdo, chlapi?
SAILFISH MOŘSKÉ PLODY A CHUŤOVKY
- Musíme zas někam jet. - Plánuju Mexiko.
- Chtěla bych letos. - Pojeďme do Mexika.
Už to potřebujeme.
- Mexiko potřebuju zažít znova. - Potřebujeme to.
- Potřebujeme volno. - Půl Mexika si nepamatuju.
S Kendrou, Kaciou a Monicou jsem se spřátelila.
Zdravá 4. Byly jsme v Palm Springs.
Máme mezi sebou dobrej vztah.
Můžeme si jít jen tak sednout, klevetit a bavit se.
O Kaciu jsem se vždycky mohla opřít.
Drobnosti jako telefonování. Když se vidíme, přinese mi kytku.
Drobnostmi mi dokáže navodit pohodu a pocit,
že se se mnou počítá.
Jak vnímáš to, že na tomhle setkání zase všechny uvidíš?
Těším se.
S pár lidma nemluvím. Třeba s Micah a Irinou.
Fakt se spolu nebavíme. Nemá to ale žádnej důvod.
Jen nevzniklo pouto, ale ostatní mám ráda.
Těším se, až je uvidím.
- A co ty? - Já se s nikým z nich nebavím.
Až je uvidím, řeknu jen: „Čau, ráda vás vidím.“
- Chápu. - „Ahoj.“ A půjdu dál.
Budu se svým miláčkem.
Když mě pozdraví Marshall, pozdravím i já.
- Povedlo se vám to překonat. - Jo, nezblázníme se z toho.
Celej rok jste nemluvili.
- Je bloknutej. - Taky jsem ho bloknula. My obě.
- Obě jsme si ho blokly. - Já taky holka, musela jsem.
Přišlo mi, že ten chlap se bude co měsíc omlouvat.
Říkala jsem: „Marshalle, to je dobrý. Je to v pohodě…“
- Omluvný turné. - Jo, doslova.
Já v tom už ale nejedu.
Nechci už dál jet omluvný turné.
Já vím. Jen mě napadlo, že to asi bude divný, ale…
Nejsem tu kvůli tomu.
Když jsem se s Marshallem rozešla a Kacia si s ním začala,
nemá to se mnou už co dělat. Je to jejich vztah.
Stranou jsme si promluvily a ona mi řekla:
„Ozval se mi Marshall a začali jsme se vídat.“
Ať už je to jakkoliv. Každý si zaslouží příležitost
a každý má právo být šťastný.
Nechala sis prsten.
SHLEDÁNÍ
- Ano, mám ho. - „Ano.“
Proč myslíš, že ho chtěl zpátky?
Můžeš to říct zcela otevřeně.
Marshall ten prsten chtěl, protože chtěl požádat o ruku jinou účastnici.
Chodil jsi s jinou, říkal jsi to.
Kacia mi poslala hezkou hlasovou zprávu.
- Jo. - Protože jsme byli na jedné schůzce.
Nečekala jsem, že zmíní moje jméno.
Zkouším jít dál, ale teď se mi to zase všechno vrací.
Ale jo. Připadá mi, jako by to nechal…
Jako by o nic neměl zájem.
- Byl nad věcí. - Jo.
Hrál to, jako by byl nad věcí.
Chápu. Zkoušel to udělat tak,
aby to nevypadalo stejně, jako jsi to udělala ty,
když jste se s Joshem rozhodli jít svou cestou.
A upřímně, ani to tak nezačalo.
Když jsem se mu ozvala, nebylo to: „Zkouším navázat kontakt.“
Opravdu mi ho bylo líto. V buňkách
mi byl blízký, tak jsem se zajímala.
Ale jen jsem mu chtěla říct, že vím, jaké je,
když je někdo psychicky na dně. A chtěla jsem, aby věděl,
že jsou lidi, kterým to není jedno. Ty jsi mi taky nebyla jedno.
Ale věděla jsem, že by ho to mohlo dodělat.
Tak jsem se mu jen ozvala a pak už to šlo ráz na ráz.
Ale určitě to bylo víc než jen jedno rande.
Říkal doslova věci jako: „Do háje, udělal jsem chybu.“
„Kdybych si byl vybral tebe, asi bychom teď byli manželé.“
Ale to, co mi napsal a řekl,
- znamenalo rozhodně víc než jedno rande. - Jo.
V reálu bych samozřejmě s tvým snoubencem nechodila.
- To proto, že to začalo v těch buňkách. - Jo.
Ale já bych ne…
Kdybych potkala Marshalla na ulici,
nekřičela bych na něj: „Hej, pojď si pokecat.“
Přesně o tom experiment je. Takhle to má fungovat.
Ty přece nemáš… Dává to smysl.
Na druhou stranu, Josh…
To ti moc přeju.
Kouká se na mě s těma ušima do karfiolu.
KUPTE SI MALIČKOST
- Ahoj. - Ahoj.
Vypadáš nádherně. Ty šaty se mi líbí.
- Tohle snad ne. - Těšíme se na léto, ne?
Protože mně to přijde jako věčnost.
Ty vždycky někam odletíš.
Vlastně odlétám dneska večer.
- Ježiši, kam letíš? - Do San Diega.
Domluvila jsem si pár schůzek, sháním byt.
Pane jo!
Myslela jsem na to, co by se stalo, kdyby si Paul vybral mě.
A bez ohledu na to, kolikrát na to pomyslím, vím,
že jsme se k sobě nehodili. Není pro mě.
Neklapalo by nám to.
Chci, abys věděla, že to mezi námi bylo opravdové
a líbí se mi, co jsi za člověka.
Máš vše, co od partnera chci.
Nevím, jak to říct, ale…
Já se asi budu muset rozhodnout pro to druhé spojení.
Omlouvám se.
Nesnáším prázdné fráze, tak ti nebudu přát štěstí.
Nebudu ti přát to nejlepší, protože to tak teď necítím.
Nechtěla jsem se zase vrhnout na seznamky, to pro mě nikdy moc nebylo.
Nedávno jsem se osobně seznámila s jedním klukem.
Potkali jsme se na hudebním festivalu v San Diegu.
Je super a je s ním sranda. Chci s ním chodit dál,
tak uvidíme, kam to povede.
To jsem moc ráda. Než…
Až se vrátíme z líbánek, musíme pro tebe přichystat rozlučku.
Neříkala jsem ti to? Táta říkal: „Když vydržíte rok,
zaplatím vám líbánky.“
Takže na dva a půl týdne odlétáme
- na cestu po Evropě. - No ne!
- Jo! - Kde začínáte?
Začínáme v Dublinu.
- To bude tak bezvadný. - To bude. Těším se.
- Už jste spolu někdy cestovali? - Jo, projeli jsme Severní Ameriku.
A Kanadu taky.
Máme projeté Státy.
Že se tak hloupě ptám.
- Takže 12hodinový lety dáváte. - Určitě.
To je tak bezvadný.
Koukni na tu kšiltovku „psí máma“. Tu musím mít.
- To teda musíš. - Přesně.
- Musíš se vyfotit s Asherem. - Psí máma.
To je tak roztomilý. Úžasný.
Jak bereš, že na zápasu bude i Paul?
Jo, dobrý.
Už jsem ho několikrát viděla, jen se se mnou nechce bavit.
Takže je mi to asi jedno.
Jen mi tím dokázal, že je to vyděšenej malej kluk.
DŮM CHELSEINY TETY
Rocky!
Ahoj!
- Ahoj, Milari. - Ahoj.
CHELSEINA TETA
- Kde máš sestru? - Vypadám jak kraslice.
To my všichni.
CHELSEINA MATKA
- Mám se fajn, co ty? - Já se mám skvěle.
Ježiši!
Tohle jsme neplánovaly.
Vůbec ne. Přísaháme.
Naše jednoleté výročí mi taky připomíná
moje oblíbené období v roce. Moje narozeniny.
Moc rádi slavíme u tety Stephanie s tetičkama, s celou rodinou,
s bratránkama a sestřenkama.
KWAMEHO SESTRA
Čau!
Panebože.
- Jak se máš? - Je to dobrý.
Ježiši.
KWAMEHO BRATR
- Vezmu to. - Dobře.
- A trochu tě přivítám. - Tak pojď.
- Jak se daří, K? - A tobě, B?
Pane jo, vypadáš nádherně!
Když jsem poznala Kwameho rodinu,
napadlo mě: „Fajn, přestěhujeme se?“
Jak je, kámo?
Jak se máš?
Stěhujeme se na východní pobřeží?
Až tolik je mám ráda.
Ahoj!
To mi sedíš na místě? Přesedni si.
Dělám si srandu.
S Chelsea jsme se dneska dobře bavily.
Nakoupily jsme pár věcí
a udělaly rýži Jollof. Je to Kwameho oblíbený jídlo.
- Takže ho můžu svýmu muži vařit. - Ahoj.
Až skončíte, chci ochutnat.
Neboj, trochu jsem ochutnala. Je to sakra dobrý.
Tak já můžu.
- Dobře. - Je fajn být s rodinou.
Kwame, řekl bys mé rodině…
- jak jsi prvně ochutnal rýži Jollof? - Jo.
To jsme přijeli do Států poprvé.
Přijeli jsme, když mi bylo osm. A měli jsme ty visačky,
protože jsme cestovali jako děti.
- Všichni tři společně. - Bez vaší…
Bez rodičů, ty jsem měl teprve poznat.
Oni už je znali, ale já ne. Alespoň ne vědomě.
Když odjeli, bylo mi asi půl roku až rok.
Všechny tři nás po tu dobu vychovával strejda.
Takže když jsme tam přijeli,
šli jsme tím letištěm a vyzvedla si mě nějaká paní.
A já se ptal: „Kdo je ta paní?“
A oni na to nereagovali nijak zle,
takže mi došlo, že je to moje máma.
Prvně jsem viděl mámu.
Tak jsme se sešli na letišti JFK.
Odešli jsme na parkoviště a nastoupili do auta.
A máma vyndala tři malý vaničky.
A všem třem nám dala rýži Jollof.
To jsem Jollof ochutnal prvně.
- Páni. - Říkal jsi, že lepší jsi ještě neměl.
- Jo. - Zážitek z toho dne byl neskutečnej,
poprvé jsem se napil Mountain Dew.
- Ježiši. - Jerry.
- Jerry, no tak. - Tu miluju.
Říkal jsi: „Co se mi to děje v puse?“
Mountain Dew.
Táta říkal: „Hele, tohle piju skoro pořád,
chci, abys taky ochutnal.“
- Takže… - Dobře.
To, že jsme se tu všichni sešli,
pro nás znamená víc, než si umíte představit.
Jsme tak rádi, že tě máme. Jsi jako moje sestra.
A jsem tak… Chelsea…
Prosím tě, nebreč, když začneš brečet, začnu i já.
Tohle mi dělá pořád.
Začne brečet a pak začnu já.
Přijet k vám domů na Díkůvzdání pro mě moc znamenalo.
I začít budovat vztah s vaší mamkou.
Jo.
Pro rodiče nás obou
- to byla naprosto jedinečná situace. - Obtížná.
- Fakt obtížná.
Chvíli trvalo, než mi došlo, jak obtížný to pro všechny je.
Podle mě to byl hezký začátek cesty.
Na rozloučenou jsem jí napsala vzkaz.
Dlouho jsem přemýšlela. Seděla jsem v pokoji.
Zavřela jsem dveře a soustředila se.
Opravdu jsem jí chtěla poděkovat za jejího syna
i za všechno, co mně i mé rodině dává.
Ten vzkaz jsem pak Barbaře nechala.
Z toho co vím, ona si vzkaz vzala,
zavřela se do pokoje a chvíli byla sama.
A pak podle mě přišla změna. Teď ví, co ke Kwamemu cítím.
Jo.
- Fujky. - Ale no tak.
Nemusím vidět všechno.
Ale no tak.
Ať se mi neprotrhne taška.
Paráda. Můj domov.
NOVÝ BYT JACKIE A JOSHE
Panebože.
Snad si nic nerozbiju.
- Budeme tady mít spoustu místa. - Já vím.
Je to super.
- Je to fakt skvělý. - Líbí se ti ten výhled?
- Jednou to může být celý tvoje. - Už to je moje. Naše.
- Když budeš hodná. - Platí to, co v domě.
Nechodí se tu v botách,
oblečení na ven nepatří na postel.
Víš, co na tom nechápu?
Že místo vypočítávání pravidel bys mohla vybalovat.
Fakt nerozumím.
Mám vybalovat? Nejsem…
Můžeš si vybalit košile.
- Vybalím Louskáčka. - Takže si bereš lehkou práci?
- Kam s tím? - Vybalím věci na Vánoce.
Nevím, kam mám dát dečku od Rosse.
Netuším, kam to všechno chceš vůbec dát.
Tohle bude u postele, stejně jako předtím.
- Tak proč je to před obývákem? - Nevím.
Dobře.
- Vypadáš jak ten Louskáček. - Celá já!
Je roztomilej.
Barva pleti, knírek.
Cože?
Přinesla jsi jen vánoční věci. To se jen tak nevidí.
Musela jsem je vzít jako první. Buď rád, že jsem nevzala stromek.
- Vzpomínáš na stromek? - Nepřeháněj.
Co to máš?
Někdy je třeba takovouhle otevřít.
Stoupnu si sem, abys mě netrefil.
Chtěl jsem ji namířit na tebe. Občas mi lezeš na nervy.
Nesedneme si sem?
- Vidíš tu vodu? - Jo, líbí se mi být blízko vody.
To si ani neťukneš, než se napijeme?
Měl jsem žízeň.
- Na zdraví, lásko. Miluju tě. - Já tebe taky.
- Je úžasný bejt u sebe doma. - Jo.
Lidi mě asi mají trochu za blázna a divocha.
Za nějakýho sukničkáře.
Ale přitom takový nejsem. To bylo tou tequilou.
A od té show
do dneška se toho hodně stalo.
Takže jsem jí vysvětlil, že na to chci jít zvolna.
Nechci nic uspěchat.
Milujeme se a nepotřebujeme to dokazovat prstenem ani svatbou.
Je to dobrý. Asi dopiju celou láhev.
- Na to zapomeň. - Můžeš všechno přestěhovat a já…
Oba víme, že to ani náhodou.
Potřebujeme velkej gauč do L.
Ten náš je moc malej. Potřebujeme větší.
A tady bude televize.
A tady nevím…
Je to o tolik větší, než co jsem do teď měla.
A líbí se mi, že máme v rohu striptýzovou tyč.
Ne. Dobře, tak ne.
Kdo by pomyslel, že dojdeme až sem.
DEN VLAJKOVÉHO FOTBALU
ZLATÝ TÝM
- Plán zápasu. - Dobře.
Nebo se o něj aspoň pokouším.
- Já jsem hned za centrem. - Jo.
Dobře.
Takže soupiska. Já, ty, Jackie, Josh, Michael, Paul, JP a Amber.
Vymyslel jsem to takhle.
Neznám všechny fotbalový herní pozice,
tak to zkouším jen tak načrtnout. Tohle je jen útok.
- Jo. - Jen to zkouším načrtnout.
Mohla bys být center. Víš, co je center?
- Jo. - Dobře.
Já budu quarterback hned za tebou.
Tak na to koukneme.
Vedle centra budou guardové.
Levý guard a pravý guard. Máme i oba tackles.
- Asi budeme potřebovat… - Ty znáš pozice.
- Fotbalu trochu rozumím. - Dobře.
Kdo víc rozumí fotbalu?
Řekl bych, že víc vím já…
- Proč se na mě tak díváš? - Jak to myslíš, že víš víc?
- O fotbalu vím víc. - Fakt?
Lásko, o fotbalu toho vím spoustu,
ale ty znáš spoustu věcí do hloubky.
Tak je to Brett. Ať je to on.
Až přijde sezóna, zjistíme pravdu.
- Musíme mít runningbacka. - Jak ti jde házení?
To nevím.
Fotbal jsem nikdy nehrál.
Lidi se ptají: „Jaký sporty děláš?“
A já: „Nehrál jsem nic, jako malýho mě bavilo umění.“
A oni: „Cože?“
Lidem připadá jako sportovec.
Viděli jste ho někdy na fotce?
Má dobrý břišáky.
Brett má břišáky snad až za ušima.
Je hezky vyrýsovanej.
Je dobrý, že přijdou všichni,
jen doufám, že spolu dobře vyjdeme a všichni si to užijeme.
Podle mě je to skvělej nápad.
Týmový aktivity podle mě dokážou stmelit lidi.
Jako kapitána mě osobně vítězství vůbec nezajímá.
Beru to jako příležitost
dát dohromady skupinu přátel.
Nezáleží, kdo vyhraje, nebo prohraje. Je to o spolupráci.
A konec diskuse.
Nečekám, že tam bude nějak přehnaně moc soutěživosti.
Asi tam je pár přirozeně soutěživých lidí,
co budou chtít hrát na krev.
Kdo třeba?
Kwame.
- Tiffany. - Pojedu naplno.
- Pojedeš naplno? - Jo. Nerada v čemkoliv prohrávám.
Ne že by mi to bylo přímo proti srsti,
ale budu trochu nervózní ze vztahu mezi Jackie, Joshem a Marshallem.
Nechápu, proč by se mezi sebou…
pořád měli hádat.
Doufám, že nebudou.
Nevím.
A co Micah a Paul?
O ZLATÝ POHÁR
Je nádherný den…
FOTBALOVÝ ZÁPAS
…pro fotbalový zápas.
- Ježiši, koukni. - Jo, o zlatý pohár.
Fotbálek jsem roky nehrála.
Naposledy jsem ho hrál možná na vysoký.
- Dobře, chceš to nějak naplánovat? - Pojďme.
Vlajkový fotbal pořádáme,
abychom zrealizovali fotbalovou ligu snů, kterou jsme měli s týmem Pod Squad.
A snad se budeme dobře bavit.
Bliss se na to celý těší trochu víc než já.
Až přijdou všichni, protáhneme se, ať se nikdo nezraní.
Na umělým povrchu si vymkneš kotník snáz než na trávě,
protože umělej povrch je tvrdší.
Naše týmy si taky nejsou sportovně rovné.
Jestli někdo náhodou složí mou ženu, nedopadne to dobře.
- Je to prostě… - Bude to dobrý.
Jak by mě mohl někdo složit náhodou? To se dělá cíleně…
Nemá s vlajkovým fotbalem moc zkušeností. Stává se to.
Ať je to účelně, nebo že běží moc rychle, nebo nedávají pozor.
To je riziko sportování. Patří to k tomu.
Nevíš, co se stane.
…hrdě v soumraku sirém.
Budeme to brát jako přátelák.
Není to zápas na život a na smrt. Žádný Super Bowl.
Má nás to bavit a sblížit.
Budu to brát na pohodu.
- Dělám si srandu. - Jo.
Dobrá práce, týme. Tým Goytowských navždy.
- Hustý, sakra. - To jo.
Ahojte!
Čau!
Pod Squad!
- Prohraje! - Proč jenom já?
Je úžasný vidět všechny pohromadě,
jak už nechali minulost minulostí.
Je třeba říct si, že se budeme respektovat.
Hlavně chceme, aby už všichni zapomněli na sváry.
- Jo. - Aby šli dál.
VÍTĚZ ZLATÉHO POHÁRU, SEATTLE
Dámy a pánové, královna a král.
Přesně.
Je dost, že jdete, chásko.
- To je Bliss? - Jedeme, týme.
Jak se jí tam vejdou prsa?
Jako by to bylo jedno velký.
Umí Paul vůbec hrát?
Nemám.
Upřímně, nebudu se Paulovi vyhýbat ani ho ignorovat.
Má to být legrace a pohodový den.
Přišli jsme si zahrát, ne se vybavovat.
Když bude šance promluvit si, skvělý. Když ne, vůbec nevadí.
- Přesně na čas! - Chelsea! Kwame!
Jedeme!
Tady jsem roztleskávala. Taková nostalgie.
- Ahoj! - Ahoj!
Kde máš zbytek kraťasů, hvězdo?
- Cože? - Kde máš zbytek kraťasů, kámo?
Taky vypadáš jak fotbalista. Neříkej, že hraješ.
- Trochu hrát umím. - Tak jo.
- Se vsaď. - Víš, jak to uděláme.
Nech mě dát dva nebo tři touchdowny a bude to v pohodě.
Hrajeme spolu, kámo.
- To je úlet. - Zaválíme.
Ať už je mým kapitánem kdokoli, bude to kapitán vítěznýho týmu.
To je přesně Kwame.
Ale mně to nevadí, protože je to pravda.
Takže pravidla a strategie, jak to budeme hrát.
V poli můžou být nejvýš tři, ne?
Když budeme mít v poli ženu, musí u vás v obraně být taky žena.
Muži proti mužům, ženy proti ženám.
- Tři na tři? - Jo, asi jo.
Napadlo mě pět na pět. Bylo by to vyrovnaný.
- Já jen ne… - Máme dost velký hřiště.
Pět lidí by ho pokrylo.
Jen myslím, že přijdou situace, kdy budou hrát chlapi proti ženským.
- Jsou v týmech muži i ženy stejně? - Jo, jsou.
- Mělo by to bejt dobrý. - Nelíbí se mi to.
Takhle se to nevymkne z rukou
a nevzniknou situace, kdy se někdo zraní.
Začínáme u quarterbacka číslo 9…
ROZCVIČKA
…Amber Wilderová!
Chlapi i ženský určitě chápou, že se hraje vlajkový fotbal.
Nikdo se nepředvádí před lovci talentů.
Aby ho draftovali.
Není to profi zápas.
Mám to.
- Jsme profi hráči. - Jsme profi hráči.
Přímo do prsa.
Nemyslím, že to tam bude na ostří nože.
- Připravte se na taktickej boj. - Probereme pravidla?
V týmech máme lidi, který měnili vztahy,
a taky hodně milostných trojúhelníků. Takže to bude opravdu…
Košer, bezpečný?
Košer, bezpečný. Nikdo se nemusí bát.
Ahoj, jak se daří?
- Ahoj, Paule. Jak je? - Naprosto super, Joshi.
- Jak Ochocinco. - Ve válečných barvách.
- Ahoj, jak to jde? - Jo, v pohodě.
- Jak je? - Rád vás vidím. Dobře, že jste přišli.
Jsem rád.
Překlad titulků: Pavel Krupička