Panebože.
Miluju JPho
a to jsem ho ani neviděla.
Nemám strach z toho, že bych mu nepřipadala hezká.
Nemám takový pocit.
Myslím, že se zamiloval do toho, kdo jsem dřív,
než mě vůbec uvidí.
Takže tak.
Našel jsem svou budoucí manželku.
Snažím se nemyslet na to jak vypadá, protože nechci mít
v hlavě představu, která se neshodne s realitou.
Vím, že bude ta nejkrásnější holka,
protože se mi líbí, jaká je uvnitř.
Panebože.
Cukrouši!
Jak je?
Panebože.
Ahoj.
Jak se máš?
Díky bohu.
Jsi fakt hezká.
- Ahoj. - Ahoj.
Panebože.
Ahoj.
Panebože.
Konečně můžu dýchat.
- Vezmeš si mě? - Ano.
Panebože.
Panebože, teď z toho šílím.
- Jak je? - Nadšenej.
- Posadíme se? - Jo.
Srdce jako by mi…
chtělo vyskočit z hrudi.
Sáhni si na moje srdce.
- Cítíš to? - Jo.
- Je to vzrušující. - Je. Dokázali jsme to.
Dokázali jsme to.
- Můj cukrouš. - Moje cukřenka.
Vidět její úsměv a to, jak se na mě dívá…
Nejšťastnější muž na světě.
Potím se?
Trochu. Já taky.
Čekal jsi tohle?
- A co? - Nic jsem si nepředstavoval.
- Nic jsme si neřekli. - To je dobře.
Asi mi vypadnou řasy.
Jsou falešné.
Ve skutečnosti nejsou tak dlouhé?
- Nepoznáš to? - Poznám.
Přemýšlela jsem, co když se ti nebudu líbit?
- Líbíš se mi. - Zamiloval ses?
Zamiloval.
To je šílený.
- Můj cukrouš. - Moje cukřenka.
Je zvláštní propojit si tvůj hlas teď s obličejem.
- Proč? - Nevím.
Je to divný. Myslela jsem, že tě nikdy neuvidím.
- Že se to nikdy nestane? - Jo.
Já jen… Já nevím.
A teď jsme tady. Jsi tak milý.
- Snažím se. - Do konce života.
Prsten se mi líbí.
Je krásný.
Dobrá práce.
Odvedl jsi skvělou práci.
Líbí se mi tvůj obličej.
Díky. Mně tvůj taky.
Nevím, co na to říct.
Dojdou mi slova, to se mi nelíbí.
To se mi nelíbí.
Máme spoustu času.
V buňkách nastávalo s JPm ticho,
takže tohle jsem asi čekala.
Ale je to trochu trapné.
Jsem nadšená, že spolu strávíme zbytek života.
Zvládneme to?
- Zvládneme. - Zvládneme.
- Souhlasím. Těším se. - Já taky.
Život s tebou. Miluju tě.
- Já tebe taky. - To je divný.
- Co? - Říct to osobně,
Proč?
Protože jsme to říkali skrz zeď.
To je pravda.
Pořád cítíš lásku?
Láska.
Ve skutečném světě by mě asi nezaujal.
Má mezeru mezi zuby, tak proto.
A je to hrozná blbost, zavrhnout někoho kvůli zubům.
Na vzhledu už mi nezáleží.
Zní to fakt divně.
Ale tohle kompletně změnilo můj pohled na lásku,
na život, na všechno.
Nemůžeš lidi soudit podle vzhledu.
Jsi na mě milý a to jsem dosud nenašla.
Buď na mě pořád milý.
Budu.
A já budu taky.
Panebože.
Zamilovala jsem se do JPho proto, jaké má srdce.
Je to jedna z nejlepších věcí, jakou jsem kdy udělala.
To mě podrž.
Takže jo, láska je slepá.
Jo.
Jsem toho důkazem.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
LÁSKA JE SLEPÁ
To je ale prdelka!
Dám si kafe.
Tak dlouho bez Starbucks jsem nebyla.
To musí být těžký. Chápu to.
- Chybí mi to. - Rozumím.
A je to fakt těžké.
Holka, ahoj.
Říkáte „okno“ nebo „vokno“?
Okno.
„Okno“ nebo „vokno“?
- Okno. Tak se to říká. - Kdo říká „vokno“?
Izzyho mám na prvním místě.
Fakt?
Jo.
Johnie je teritoriální.
A já ani nevěděla, o koho má Johnie zájem.
Má ho na prvním místě takřka od prvního dne.
- Prosím, nikomu o tom neříkej. - Neboj.
- Nechci… - Neboj.
Zůstane to takhle.
Je jednodušší se sblížit, když ti do toho nikdo nekecá.
Souhlasím. 100%.
Chceš slyšet moji hroznou báseň?
Izzy, ach Izzy,
tvá slova ve mně občas budí krizi
Tak moc, že potřebuju koktejl, co ve mně rychle zmizí
Radši zůstat s tebou v buňce, než-li v zemi cizí
To je hrozně vtipný. Miluju to.
I když náš čas mizí, jsem z tebe plná mízy
S tebou mám jasnou vizi
Ach, Izzy
Tohle je kurva umění.
Do prdele!
Já…
Potřebuju se zbavit stresu.
- Pomáhá to? - Ne.
Do Johnie jsem se zamiloval hned.
A pak se z ničeho nic objevila Stacy.
A s ní je to čím dál intenzivnější.
Můžeme?
Jsem nervózní.
Doufáš, že to bude jednička, nebo dvojka?
- Dvojka, abych měl jasno pro jedničku. - Jo.
Pořád o tom přemýšlím.
Jak se cítíš?
Nevím, jsem…
Upřímně vím jen to, že je to čím dál tím těžší.
- Vím, že je to velmi vágní odpověď. - To je.
Začínáš si se mnou představovat budoucnost?
Vzniká to. Vzniká to na důvěře
a já tě musím nejprve poznat, abych ti věřila
a abych se ti dokázala otevřít.
Teď jsem v téhle fázi.
Ani nevím, jak je to dlouho, co jsem si někým takhle rozuměla.
Proto mě to děsí.
Je to… Napsala jsem si to. Takhle jsem to popsala.
„Mám z tebe pocit,
že plíce a srdce bojují proti sobě.
Jako kdyby dech nedokázal držet krok se srdcem
kdykoli jsem s tebou, nebo na tebe myslím.“
Jako by mi bušilo srdce, ale ne špatně.
Jo. Tak to teď cítím.
No do prdele.
Z čeho máš největší obavu, pokud bychom vyřadili vzhled?
Bojím se, že mě nebude…
milovat tak, jako já ji.
Když jsem ve vztahu,
nevzdávám to.
Nechci, aby to se mnou někdo vzdal.
A co ty?
Opuštění.
- Takže to samé. - Jo.
Takový ten pocit,
že ti někdo sebere pevnou půdu pod nohama.
A můžeš mít tu největší odvahu,
ale tohle tam pořád je.
Proto jsem…
tak trochu mimo.
Úplně to chápu.
Já vím, jen…
Mít vůli do toho jít.
Je to šílený.
A mít vůli říct, že tohle by mohlo mít fakt šanci.
Jsi v pořádku?
Jo.
Nadechni se.
Nechci, abys měl pochybnosti o mně nebo o tom, co nabízím,
vím, že je toho hodně.
Znovu se setkáváme.
- Znovu se setkáváme. - Uche, ty mě dostáváš.
Věděla jsem, že až potkám toho pravého,
poznám to.
Poznám to a představa manželství ve mně vyvolá klid.
Vždy jsem říkala, že nechci dokonalé manželství.
To neexistuje.
Jen chci vědět, že můžu být sama sebou.
Mám přiznání.
Jaké?
Budu otevřená, protože mám pár divnůstek.
- Dobře. - Takže první.
Jak máš tu kůži na lokti, tak si ji z nějakého důvodu…
- Jo. - Občas tahám.
Co? Taháš kůži na lokti?
Nevím proč, Uche. Nesuď mě, jo?
Říkals, že mě přijmeš takovou, jaká jsem.
Odkožek.
Taháš si odkožek. Tak se tomu říká, ne?
Nevím, jak se tomu říká, ale líbí se mi to.
Určitě se tomu říká odkožek.
Dobře, líbí se mi ten odkožek.
Jo. „Líbí se mi odkožek.“
To určitě.
Tak jo, prostě na to ráda sahám.
Tak jo.
A tady je další divná věc.
Ráda jím sukralózu a med.
Prostě to sním.
Cože?
Uche!
Proč?
Já nevím.
Dáš si lžičku medu a na to sukralózu?
Ne, je to zvlášť.
Jen jsou to divné věci, co ráda jím.
Co seš zač? Medvídek Pú?
- Ano. - Kdo jí med?
Já.
Cože?
Já nevím. Chutná dobře. Jasný?
Ne.
Mám jich víc.
Do toho.
Když se budeš sprchovat, tak se možná budu chtít
občas podívat.
Podívat?
Žádná představení zdarma, holka.
- Nemůžeš nakukovat do sprchy. - Ráda koukám.
Budu ti to účtovat od minuty.
A teď tvoje podivnosti.
Podivnosti?
- Já asi nemám podivnosti. - Uche…
Ty seš…
Jasně, že máš.
- Moje podivnosti? - Ano.
Možná trochu OCD.
Musím mít občas věci na jistých místech.
Občas, když věci nejsou tak, jak mají být,
tak prostě jdu a srovnám je,
aby to vypadalo dobře.
- Jsi magor na úklid? - To zas ne.
Spíš občas jdu a srovnávám věci,
protože mi přijdou špatně.
Třeba křivý rám obrazu.
A při každém pohledu vidím, že visí křivě,
tak ho musím srovnat.
Budeme mít při soužití problém?
Jsi bordelář?
Ne.
- Máš ráda křivé obrázky na zdi? - Ne.
Tak to budeme v pohodě.
Jen mám pocit, že je to…
Snažíš se mi tu vykreslit obrázek
v lepších barvách než je realita.
- Mám pocit… - Spíš naopak.
Když to zmiňuješ, musí to být síla.
Řekl bych, že jsem to popsal horší, než to ve skutečnosti je.
Začínám zpochybňovat naše spojení.
Tohle jsem od tebe nečekal.
Holka, co dělá Stacy? Dělá stojku?
Potvory na parketu.
To bylo vtipný.
Víš, co je šílený? Jedna holka mi řekla, že mám sexy hlas.
Tohle se mi nikdy v životě…
To není blbý.
Občas si říkám, jestli jsem tu jediný, kdo se to snaží dělat správně?
- Ty? - Upřímně se tak cítím.
Nemluvím o svých schůzkách.
- Máš pravdu. - Neříkal jsem, jak vypadám.
Hodně se mi líbí.
- Vidím se s ní a… - Ano, nebo ne? Vzal by sis ji teď hned?
Asi ano.
Na tohle nemůžeš odpovědět „asi“.
No… upřímně?
Na Bibli.
Požádal bych ji hned.
- Výborně. - Řekla by ano?
To je jiná otázka.
Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře. Jak se máš?
Páni, mám tu připravený old-fashioned.
- Já vím. - To je od tebe?
Ano.
Co piješ?
Kokosový Malibu a pomerančový džus.
- Piješ Malibu? - Jo.
Je ti snad 20?
Jaké je mít mladšího chlapa, který je ale dospělejší?
Zlato, co to je? Dal jsi mi včelu?
Snad je i žlutá. Tvoje oblíbená barva.
Ano, to je pravda.
Je roztomilá.
A kámen?
Metamorfovaná skála, zlato.
Ten kámen se mi líbí. Jde do sbírky.
- Bude to můj nový oblíbený kousek. - Ano!
Musím ho nařezat na 30 nanogramů,
abych si ho prohlédl pod mikroskopem.
- To můžeme udělat spolu. - To by bylo super.
Že jo?
Seš fakt divná.
Naštěstí mě přitahuješ.
Já jsem úlovek, jasný?
Seš úlovek.
Taky si myslím.
Řeknu ti něco divného.
Jsem soutěživý hráč Pokémonů.
Jo, to je divný.
Jo, ale ženy mě za to milují.
Seš pako.
- Pustíme se do něčeho skutečného? - Jo. Určitě.
Tak jo. Tvůj největší životní úspěch?
Oba moje tituly.
- Nevěděl jsem, že jich je víc. - Jo.
Mám bakaláře z geologie
A magisterský titul z ekologického managementu.
Pracovala jsem při studiu.
Pracovala jsem v restauraci jako manažerka.
A u toho jsem zvládla mít 3,98 GPA.
Pěkný.
Myslím, že asi nepocházíme ze stejných poměrů.
To nepocházíme.
Ale když spolu mluvíme a vtipkujeme,
máme velmi podobný humor a to se mi na tobě líbí.
Jaké je tvé největší životní trauma?
Moje největší trauma.
Hrál jsem s kamarády basket v tělocvičně.
Byl jsem v osmé, deváté třídě.
Vzpomínám, že jsem dopadl a nějak mě bolely záda.
- Ale nevšímal jsem si toho. - Jo.
Pořád to bolelo.
Ve škole jsme měli kontrolu skoliózy a řekli mi,
že mám páteř v háji.
Moje páteř se do sebe začala propadat.
Když se páteř začne moc ohýbat,
vzniká moc velký tlak na některé tělní orgány.
A mně začaly selhávat orgány.
Řekli mi, že musím do půl roku na operaci.
Panebože.
Probral jsem se v nemocnici.
A pamatuju si, že jsem se nemohl hýbat.
Představ si, že máš v páteři vyvrtaných 12 děr
a v nich 12 šroubů.
Ta bolest byla…
Nechtěl jsem před rodiči
a sestrami brečet,
ale viděli, že slzím. Já to ale nechtěl přiznat.
Jsem ale hrozně vděčný, že…
- Že jsi dneska naživu? - Občas myslím na to,
že se mi záda podělají, budu ochrnutý
a skončím na vozíku.
Víš co?
Kdo mě bude milovat?
Necháš mě mluvit?
Jo.
Budu tu pro tebe.
Budu tě podporovat a milovat i tak.
Víš, že jsem pracovitá.
Já nechci, aby ses sedřela.
Ale to nemůžeš ovládat.
A ty budeš zdravý. Tohle je úplná…
spekulace.
- Můžu mluvit narovinu? - Ano.
Vím, že nebudu žít moc dlouho.
To neříkej.
Hele, já to vím.
To je prostě statistika.
Lidi, kteří jsou
stejně vysoký jako já,
žijí mnohem kratší dobu.
Takže…
Říkáš mi, jak jsi vysoký?
To je fuk.
Chci s tebou strávit veškerý možný čas.
Já s tebou taky.
Zamilovávám se do tebe a je to děsivé.
To neříkej. Já taky.
Je to děsivé,
protože na to nejsem zvyklý.
Je to divný, že?
Divný. Jo.
Ale je mi s tebou moc dobře.
Začínám se do tebe zamilovávat
a moc se mi líbíš.
Ty mně taky.
Umím si s tebou představit zbytek života.
Já s tebou taky.
Teď obejmu stěnu.
Slyšíš to?
Přestaň být tak divná.
Nejsem divná.
Chci tě.
Tak moc tě chci.
PÁNSKÝ PŘÍBYTEK
A 204. 205.
DÁMSKÝ PŘÍBYTEK
Mamacita.
- Tamhle je. - Počkej, na nedělní zábavu.
- Opatrně. - Klid, dělám to denně.
- Tak jo. Jasně. - A je to.
Pomozte jí někdo.
Mám s Izzym silný vztah
a proto mě jeho včerejší obavy
tolik rozhodily.
A nejsem si jistá,
jestli dokážu jeho obavy uklidnit.
Zkusím to,
protože chci odejít s ním.
Proto jsem se rozešla s Chrisem.
Chci ukázat Izzymu,
že jsem tu pro něj.
Ahoj.
Jak se máš?
Mám se dobře.
Kde začneme?
Je jasné, že se mi líbíš ty a ještě jeden člověk.
Povím ti, v čem se lišíte.
Tak jo.
Poznám tebe. Bum. Instantní zájem.
Rychle jsme šli do hloubky, úžasný.
Vím, že k tobě chovám hluboké city.
Chápeme se.
A zní to divně,
ale líbí se mi, že máš traumata a strachy,
já je mám totiž taky a miluju to na tobě.
Nikdy bych se s tebou necítil hloupě.
Vždycky se s tebou cítím skvěle.
A pak z ničeho nic bum
a je tu ona.
Bylo to divný, protože s ní to ze začátku nebylo o citech
a svěřování se.
A šílený na tom je to,
že mě ta holka zná
tak dobře
skrz zeď.
Je to snadné a zábavné.
Kurva.
Víš, že jsem měla to samé s Chrisem?
O tobě a Chrisovi nic nevím.
Bylo to úplně stejný jako ty a Stacy.
S Chrisem
jsme mluvili o všem.
Mohla bych s ním odejít
a vím, jak by náš život vypadal.
Vím přesně, jak by to vypadalo.
A jak by se ke mně choval.
Měli jsme hodně věcí společných.
Celou dobu jsme se smáli.
Ale já se do něj nezamilovala.
Kdybych si vybrala jeho, bylo by to ze strachu.
Chris by byl opakováním několika minulých vztahů,
kdy bych šla do něčeho, co by dávalo smysl,
ale nedávala bych do toho celé srdce.
Cítila jsem se ve vztahu s Chrisem bezpečněji?
Rozhodně.
Já ale nepřišla pro pocit jistoty.
Přišla jsem se vymanit ze svého vzorce.
A najít někoho, s kým si rozumím na úrovni,
která se asi ani nedá popsat.
Míň už nechci.
Vím, že se bojíš, a vím, že mám problémy.
Všichni máme problémy.
Jo, já vím, ale já jsem na tom fakt dobře.
Myslím, že bychom si spolu užili spoustu legrace.
Dává mi větší smysl
vést takovéhle rozhovory
než hrát hry a bavit se.
Takhle to bude vypadat, až přijdou v reálu problémy.
Ale jak jsem řekla, chci někoho, kdo si mě vybere.
A pro mě jsi to ty.
Pokud neodejdu s tebou a ty se mnou,
budu na tebe do konce života myslet.
„Co by, kdyby…“
A myslím, že ty to se mnou budeš mít stejně.
Vím, že ty tohle pochopíš líp, než kdokoli jiný,
ale když člověk zažije zasnoubení nebo manželství,
musí to další dávat smysl.
Takže se…
se mnou rozcházíš?
Ano.
Tak jo. Chápu.
Promiň.
A přeju ti…
jen to nejlepší.
DÁMSKÝ PŘÍBYTEK
Cítím se zmatená.
Nečekala jsem to.
Opět si vybírám někoho, kdo je emočně nedostupný.
A cítím se fakt hloupě.
Jedeš domů?
Jo, rozešel se se mnou.
- Teď? - Jo.
Co říkal?
Nebyl si naším vztahem dost jistý.
Bál se a rozhodl se pro jistotu.
Měl pocit, že o ní ví víc.
A pokud chce ji,
tak ho čekají problémy venku.
Za měsíc se rozejdou.
Jo, jenom se baví.
Nechceš mluvit s Chrisem?
Chtěla bych,
ale mám pocit, že jsem náš vztah úplně podělala.
Ale měla jsi ho moc ráda, že?
Když jsem včera zjistila,
že ho náš rozchod tak rozhodil,
říkala jsem si jestli jsem neudělala chybu.
- Jo. - Izzy si nebyl jistý.
- A Chris nás oplakává. - Jo.
Takže komu z nich na tom záleží?
A řekla jsem Izzymu,
že vztah s Chrisem je větší jistota.
Nevybrala jsem si ho proto, že je to větší jistota a nuda?
- Chtěla jsem, aby mě někdo miloval. - Já vím, holka.
- Jo, zlato. - Panebože.
To je úžasný.
To je krása.
Jak se máš?
Mám se skvěle. A co ty?
Mám se moc dobře. Hrozně jsem se sem těšila.
Nikdy jsem neměl jasnější hlavu.
Ani nevíš, jak moc jsem se těšil na tohle rande.
- Jo? - A na pohodu.
Takový drama…
Jo?
To bylo něco.
- Páni. - Bože.
To je dobrý.
- Ty už baštíš. Jdeme na to. - Promiň.
S Johnie to neskončilo dobře.
- Páni. - Bylo mi děsně.
Nebudu lhát, bylo mi špatně.
Měl jsem ji rád.
To je mazec
a já se do toho nebudu plést a nebudu to soudit.
Nejsem v její situaci
a nevím nic o tom, jak se cítí,
takže to je zcela na ní a na tom, jak se s tím vyrovná.
Nevím, s tebou je to
jednoduché a prosté. Prostě to tak má být.
A pokud to má být na celý život,
pokud mám někoho požádat o ruku,
patřím sem.
Jo.
Je nepochopitelné
co k tobě cítím
a jak moc mi na tobě záleží.
Je to šílený.
Mám takovou radost.
Dokonce jsem klukům říkal, že jsem asi nikdy neměl holku,
která by mě měla tak ráda jako ty a tak mi rozuměla.
Je to úžasný.
Kdybych to měl popsat,
je to jako najít svou první lásku.
Taková ta nevinnost, smích, nadšení,
prostě láska.
Jak to vidíš s vyznáním lásky?
Myslím na to.
Je to spíš…
Vím, že jsem se do tebe zamilovávala
a říkáš věci, které mě k tomu přibližují natolik,
abych ti to dokázala říct.
Vím, jak na tom jsem.
Vím, že ti to dokážu sdělit,
až to přijde.
Nevím, kdy naposledy jsem někoho označila za přítele.
To už budou čtyři roky.
Víc než čtyři roky.
Randila jsem.
Dokonce jsem s nimi randila dlouho,
ale když jsem jim neřekla, že je miluju…
Pořád to dělám.
Obrovské nádechy a výdechy.
Moje tělo není na takovéhle emoce stavěné.
PÁNSKÝ PŘÍBYTEK
Jsi tu ještě s námi?
Ten kluk pořád bojuje.
- Takže s tebou chce mluvit? - Jo.
Ale je to divný.
Být záloha není příjemný.
To si Izzy připíše do konce života.
Ale no tak. Ne.
- Takhle to neber. - Rozhodně ne.
Jde o to, kdo se ke komu hodí. Ono se to nějak vyvrbí.
Řekni jí, jak se cítíš.
- Potřebuju na to přijít. - Jo.
Tohle je možná nejdivnější situace všech dob.
Neustálá horská dráha.
Dneska se s Izzym opijeme.
V hlavě se mi honí spousta myšlenek o Johnie.
Moje hlava mi říká, že bych jí už neměl poslouchat,
neměl bych za ní chodit.
Ale moje srdce a můj instinkt se na Johnie těší,
ať bude téma hovoru jakékoli.
Chci jen šťastný život a šťastné manželství s někým, koho miluju.
Naslouchej instinktu a srdci. Uvidíš.
Možná toho rozhodnutí vážně lituje.
Někdy je druhá volba to, co potřebuješ.
Ahoj.
Jak se vede?
Bylo to hrozný ráno.
To mě mrzí.
Nevím, kolik jsi toho slyšel.
- Izzy se mnou rozešel. - Jo.
Ale chtěla jsem probrat, co se s námi stalo.
Protože…
Trochu jsem se do toho zamotala.
Pořád o tebe mám zájem.
Potřebuju, abys byla co nejvíc upřímná.
Když jsem to včera ukončila,
slyšela jsem, že tě to docela sebralo.
Jo, bylo to těžký.
A já si říkala,
že ti na mně záleží.
Samozřejmě.
A když o tom všem zpětně přemýšlím,
říkám si,
jestli s Izzym neopakuju vzorec.
Mám sklon vybírat si lidi,
kteří jsou emocionálně nedostupní.
Nikdy jsem neměla bezpečný vztah.
Jsi připravená to změnit?
Ano, to říkám.
Jsi bezpečná volba.
Říkáš, co potřebuju slyšet, cítím se v bezpečí,
ale v některých ohledech to není tak zábavné.
Pro mě…
Ten včerejšek mě vážně rozhodil.
Jo.
Pokaždé se těším na tvůj hlas
a trochu bolí,
když říkáš, že to není taková zábava.
Ne, je to jiné…
Nechci být jen sázka na jistotu.
Chci, abys ze mě byla nadšená.
Chci být tvoje životní láska a nejlepší přítel.
Potřebuju vědět, že člověk, kterého miluju, se mnou chce být.
S tebou je to největší zábava.
Nejvíc jsem se s tebou smála.
Cítila jsem větší jistotu.
Proto jsem tady.
Proč mi to děláš?
Proboha, Johnie, proč jsi to udělala?
Vím, že jsem to posrala.
Posrala jsem to.
S plnou pusou jsi roztomilá.
Promiň, to je asi nechutné.
Chci být s tebou.
Prostě chci.
Chci tebe.
Jsme připraveni na zásnuby?
Znám tě a věřím ti,
záleží mi na tobě tak,
že jsem…
ani nevěděl, jak moc.
Musím o tom popřemýšlet.
PÁNSKÝ PŘÍBYTEK
- Tak co, dobrý? - Pořád nemám ani tušení.
- Rozhodně je to složitější. - Kurva.
Rozesrala ti hlavu, co?
Jo.
A co se ti honí hlavou?
Nechci, aby ses cítil trapně.
Úplně v pohodě. Jestli chceš, všechno ti řeknu.
- Jo, skousnu to. - Jo, čas běží.
Řeknu ti to.
Řekla, že pro ni je to tady o tom,
aby nedělala to, na co je zvyklá, že každý, s kým chodila
byl bezpečná volba, ale nikdy je nemilovala.
Neviděla se s tebou.
Takže to bylo ono.
Řekla mi doslova totéž, ale opak.
- To není dobrý. - Vážně?
Řekla mi, že s tebou se cítí lépe,
protože já jsem ta bezpečná volba a ona na to není zvyklá.
Je zvyklá spíš na větší vzrušení než na bezpečný směr.
Bezpečí prý nezažila.
- Že bezpečí nezažila? - Nezažila.
Takže když tobě řekla pravý opak, není to nic dobrýho.
Řekla mi, že si s tebou skvěle rozumí
a pořád se spolu smějete.
Umí si představit bezpečný život s tebou,
ale že to nechce, protože bezpečí volí pořád.
To je pravý opak toho, co ty mi tady říkáš.
Nezávidím ti.
Láska je slepá.
V pravém rohu
máme Lydii. V nejlepším rohu máme…
Máš sílu, za vteřinu bude po všem.
Raz, dva, tři.
Kurva!
Lydie! Zklamalas mě.
Já sebe taky.
- Znám všechny vaše jedničky. - Ne.
Uklidňující.
Lydia. A u tebe, Miriam.
- Přijdu na to. - Kdo je Miriam? Je to geoložka?
Požádal bys ji o ruku?
Nebo máš nějaké pochybnosti
a říkáš si, že s ní nemůžeš strávit zbytek života?
- Nemusíš nikoho žádat o ruku. - Jo. Rozhodně.
Veďte ty důležité rozhovory,
než do toho přijdou emoce jiných lidí.
- Já o tom nerad mluvím. - Nedělej z toho vědu.
- Nechci to s vámi rozebírat. - Máš pravdu.
- Máš úplnou pravdu. Necháme toho. - Díky.
- Panebože. - Jsem zamilovaná.
- Jsi zamilovaná? - Zamilovaná.
Jsi zamilovaná?
Jo, jsem zamilovaná.
Je pro mě dokonalý. Zbožňuju, jakej je to nerd.
Doufám, že jste oba šťastní.
Snad jo. Nikdy jsem se necítila milovaná jen proto, jaká jsem.
Nikdy jsem nebyla milovaná.
Co když se mu nebudu líbit?
Proč? Proč by ses mu nelíbila? Jsi sexy mamacita.
Já vím, jen říkám, že je to tak děsivé. Je to tak jiné, víš?
- Vím, je to jiné. - Doufám, že v dobrém smyslu.
- Jo. - Fakt se do něj zamilovávám.
Prý si beze mě neumí představit budoucnost.
Páni. To řekl?
Sakra.
Poskakuje mi z něj srdce a pořád tomu nemůžu uvěřit.
Páni.
Já se bojím.
Zažila jsem bolest. Já už nechci zažít bolest.
Neboj.
- Nechci bolest, bojím se. - Neboj.
Hrozně se bojím.
Bude to dobrý.
Všechno bude v pořádku.
- Hej. - Hodně štěstí.
- Do toho. - Bavte se.
- Zdravím. - Dobré ráno.
Dobré ráno.
Vidím dárek.
Je to deník
a myslím, že to bude fajn prostor
pro psaní nápadů a myšlenek.
A na první dvě stránky
jsem ti napsal báseň.
- Mám to přečíst nahlas? - Ano, můžeš.
Tak jo.
Vcházím s nervozitou, tvůj hlas uslyším
Když řekneš mé jméno, tebe si vyvolím
Jak jsem nadšený, tak s nervy zápolím
Vyženeš všechny strachy a hluky okolí
Dáváš tolik lásky, až mě to bolí
Když se mi svěříš, vím, na čem stojím
Myslím na tebe, když ke spánku ulehám
Jak nám bude, až tě potkám?
Jsi moje královna, jsi moje Aali
Jsem jenom tvůj, nevěřme obavám.
Uche.
- To se mi líbí. - Líbí se ti?
Jo, líbí se mi to. Děkuji.
Není zač.
Skáče mi z toho srdce. Cítím to s tebou úplně stejně.
Mám hrozný strach, ale cítím, že s nikým jiným bych to nedokázala.
Jo.
Tohle je až příliš dobré.
Mám strach, že…
Prostě mám strach.
Nechci zažít bolest, chápeš?
Pustit někoho k sobě je děsivé.
- Takže… - Jo.
Ale svěřuju ti svoje srdce.
Vím, že minimálně ke mně budeš upřímný
za každou cenu.
A…
- Jo. - Tohle vědomí mi dodává klid.
Když mluvíme o důvěře a upřímnosti,
musím ti něco říct.
Tak jo.
Nebyl jsem k tobě úplně upřímný.
Během prvního dne randění tady
jsem vešel do buňky
a…
byla tam dívka, se kterou jsem už dřív chodil.
A…
Je to Lydia.
Překlad titulků: Zuzana Matějková
ÚČASTNÍCÍ MAJÍ K DISPOZICI TERAPEUTY