Taylor McKinsey-Roová, vezmeš si mě?
Ano.
Budeš mou portorikánskou ženou?
Ano, budu tvoje portorikánská žena.
Pokud neodejdu s tebou a ty se mnou,
budu na tebe myslet do konce života.
Promiň.
Chrisi, chci být s tebou.
Přišel jsem sem najít si manželku
a v jednu chvíli jsem myslel, že ji mám.
Panebože!
Bože, jsi krásná.
Asi mi odpadnou řasy. Jsou umělé.
Ve skutečnosti nejsou tak dlouhé?
- Nepoznáš to? - Poznám.
Haló? Kdo je to?
Jmenuji se Uche.
Do prdele!
Lydie?
Na jednom rande byla dívka,
se kterou jsem v minulosti chodil.
Je to Lydia.
Vím o něm všechno, já ho znám.
Miluju Aaliyah a požádám Aaliyah, aby si mě vzala.
Naposledy jsme se viděli letos a spali jsme spolu.
Haló?
Uche, bohužel, Aaliyah se rozhodla v experimentu nepokračovat.
Je pryč.
To mě mrzí, kámo.
PÁNSKÝ PŘÍBYTEK
Odešla?
Řekli mi, že se rozhodla nepokračovat v experimentu.
Nedává to smysl.
- Pohádali jste se včera? - Ne.
Nevyjádřila žádné pochybnosti.
Vůbec.
Možná byla…
- Bylo toho moc. - Nechtěla tě odmítnout.
Johnie jsem měl opravdu rád
a bylo to hrozně těžký. Možná jen dostala strach.
Jo. Jsem zmatený. Něco se muselo stát.
Viděla, jak se Lydia zasnoubila, že?
No…
- Nemluvili jsme o tom. - Počkej, myslíš…
Myslela si, že je s tebou Lydia zasnoubená?
Ne.
Každý máme svoje bývalé,
ale ona tu prakticky bydlela
s bývalou člověka, kterého by si chtěla vzít.
Znal jsem Lydii, než jsem přišel.
S Lydií jsem chodil.
Zjistil jsem to a pak jsme o tom mluvili.
- Tak to prostě je. - To je fuk.
Je pěkně naprd, že to s tebou neuzavřela
a nechala to viset ve vzduchu.
Něco mi musí unikat.
LÁSKA JE SLEPÁ
Takže nastoupila do letadla a odjela?
Správně.
A od té doby s ní nebyl žádný kontakt?
Správně.
Jsem zmatený.
Včera nemluvila o žádných obavách.
Byli jsme na jedné vlně.
Řekla mi, že mě miluje. Řekl jsem jí, že ji miluju.
Prý si umí představit, jak si mě bere.
Vidí se mnou život.
A odejít, aniž by něco řekla…
Prostě…
To nedává smysl.
Nemůžu to přijmout, když jsem o tom s ní nemohl mluvit.
Musím s ní mluvit.
Jestli ji chceš kontaktovat,
Marco jí může zkusit zavolat a zeptat se, zda s tebou chce mluvit.
Pokud chceš odejít a udělat to sám,
to můžeš taky.
Musím s ní mluvit.
Chceš, aby jí Marco zavolal
a zeptal se jí, zda s tebou chce mluvit?
Jo.
Ahoj.
Vím, že toho musíme hodně probrat, ale teď tu mám Ucheho
a zajímá mě, zda bys s ním chtěla teď mluvit?
Tak jo.
- Dobře. - Jen mu podám telefon.
Tak jo.
Haló?
Uche?
Aaliyah, co se stalo?
Došlo k výměně slov mezi mnou a Lydií,
která nedopadla dobře.
- Mluvili jsme o tom, Aaliyah. - Věci se změnily.
Co Lydia řekla?
Byla jsem trochu nervózní, Uche.
Řekla jsem, že pokud mě nepožádáš,
tak se k tobě může vrátit ona.
Poslala mě do háje, že tě nechce.
Proč říkáš takové věci?
Upřímně, mám pocit, že mě trochu dusí.
Neustále o tobě mluví.
Proč na tom záleží? Je to minulost.
Uche, promiň.
Necháš nás rozdělit nějakou holkou?
Kvůli něčemu, co řekla?
Když někoho miluješ,
tak přece neodejdeš beze slova.
Prosím, ne.
Jsi teď doma? Kde jsi?
Doma.
Proč jsi to se mnou neprobrala?
Co ke mně teď cítíš?
Pořád tě miluju. Pořád tě chci.
Tak proč tu nejsi?
Uche, miluju tě. Opravdu. Já…
Když někoho miluješ, Tak s ním mluvíš.
Není to normální prostředí.
Já vím, že to není normální prostředí, ale přesně o to tu jde.
Jde o to, že pokud zvládneme stresovou situaci.
pak máme šanci na fungující manželství.
Tohle bych v manželství nedělala.
Pokud nezvládneš takovou situaci,
kdy jsi v jedné místnosti s někým, s kým jsem chodil…
- Byl bys můj manžel. - Ne, Aaliyah.
To se nestalo.
Pokud nezvládneš tohle,
nebyla by svatba.
Nemůžu uvěřit, že ti něco řekla
a ty nás necháš rozeštvat.
Jak můžeš vědět, že když u tebe byla naposledy,
tak neviděla tvou přihlášku a nepřihlásila se taky?
Děláš si ze mě prdel?
Vážně se mě na tohle ptáš?
Já prostě nevím, jak je možný, že jste tady oba.
Já taky ne, Aaliyah,
už jsem ti to řekl.
Nevím, proč je tady.
Je to blbost. Celá tahle situace.
Ale ty pořád mluvíš jen o ní.
Protože tebe ještě nemám!
Zbýval jeden den!
Jeden den. Musela jsi s ní vydržet už jenom jeden den
a ty jsi radši šla domů.
Nepřipadá mi fér, abys říkal,
že si nevážím toho, co máme,
protože já chránila sebe samu.
Přesně tak. Myslelas na sebe. Vůbec jsi nemyslela na mě.
A ty na mě teď myslíš?
Já jsem tady připravenej tě požádat o ruku
a říct ti, že s tebou chci strávit zbytek života.
Ano, myslím na tebe! To je jediná věc, na kterou myslím.
Nenapsala jsi mi ani dopis. Nemám nic.
Nemohla ses rozloučit?
- Nic? - Ale na to jsem neměla čas.
V tu chvíli.
To se mi snad zdá.
Jsem tak blbej.
- Nejsi blbej. - Jsem takovej idiot.
Ne, nejsi.
Přesně tohle jsem čekal.
Málem jsem se sblížil se špatným člověkem.
Pokud to cítíš takhle, tak spolu nemusíme mluvit.
Ne, nebudeme dál mluvit, Aaliyah.
Mohl by sis to ještě nechat projít hlavou?
Nechci s ní mluvit.
Nechci. Nechci její číslo.
Už ji nechci vidět.
Celý život
se o mě kluci zajímají kvůli mému vzhledu.
Tohle je poprvé,
co se někdo zajímá o mě,
o to, co můžu nabídnout, jakou mám osobnost,
duši, záliby, vášně.
Zamilovala jsem se do Miltona a on do mě,
to je zjevení štěstí.
Ne, je to ztělesnění. No, prý mě musí naučit anglicky.
Najít člověka jako je Lydia,
která mi opravdu rozumí,
chápe můj humor a čím jsem si prošel,
to je něco, bez čeho nechci žít.
To, jak je hrozně hlasitá a trochu panovačná,
nebo jak je emocionální
a jak je pečující.
Je jako nejlepší přítel.
Panebože.
Typicky je muž o něco starší, tak rok nebo dva.
V tomhle případě je muž mladší
o šest, skoro o sedm let.
Včera jsem se ostříhal
a můj knír není najednou tak hustý.
Všude hladko.
Z toho jsem trochu nejistý. Zrovna dneska
musím vypadat tak mladě? Tak to prostě je.
Nemám vodu po holení, co přidává roky.
Teď fakt vypadám na 24.
Lydii bude 31
a možná jí budu připadat jak puberťák.
Nevím, jak vypadá.
Je to… Nedokážu dát dohromady obrázek.
Nevím, jestli je bílý, nebo černoch. Není moc vysoký? Není moc malý?
Rozhodně to bude překvapení.
Můžu říct, že láska je opravdu slepá
a miluju ho takového, jaký je.
Ale změní se to, až ho uvidím?
Ahoj.
- Panebože! - Jsi prťavá.
Jsi obrovskej.
Jsi tak vysoký! Panebože.
Jsi naprosto nádherná.
Jsi fešák!
- Kudrnaté vlasy. Paráda. - Já vím.
- Vypadám, jak jsi čekala? - Ne.
Co jsi čekala?
Tohle ne.
Čekal jsem na to věčnost.
Něco pro tebe mám.
Kámen.
Bože, já věděl, že to nezvládnu hladce.
Špatně.
Lydie Arlene Elias Gonzalezová…
Ano?
Vezmeš si mě?
Ano.
- Víš, kam to patří, ne? - Ne. To mi řekni ty.
Správná velikost?
Ano. Bože, to je nádhera!
Moc děkuju!
Takže takhle vypadá můj šprt.
Já vím. A kravatu jsem nechal doma.
Máš knírek.
- Normálně je mnohem silnější. - Mnohem silnější?
Panebože. Jak silnější?
Bude se ti líbit.
- Do prdele, potím se. - Proč se potíš? Jsi nervózní?
Já? Nervózní? To nikdy.
Ráda tě konečně poznávám.
- Já vím. - Že jo?
Trochu šílený.
Je to šílený.
Panebože.
Zavřít oči a poslouchat tvůj hlas je úžasné.
Panebože.
Na tohle jsem čekala dlouho.
- Jak jsi vysoký? - 178.
- To teda ne. - Jo, 178.
- Ani omylem. - To ti říkám od prvního dne.
- Nemáš 178. - To ty boty.
- Rozhodně ne 178. - To ty boty.
Nemáš 178.
Dobře, dva metry.
Ale říkám radši 198, to zní líp.
Panebože!
Tohle jsem rozhodně nečekala.
Budu si brát obra!
Panebože,
máš tak velké ruce.
Seš obřák. Říká se to tak?
- Jak jsi to řekla? - Obří.
Je to vůbec slovo? Obří! Ano.
- Jsi obří. - Budeme cvičit slovíčka.
- To teda ne! - Učitele.
Ne.
Půlce věcí nerozumím. Jen se usmívám a kývu.
Vážně? Umím perfektně anglicky.
- Ano. - Jasně. Máš tak malé ruce.
To teda.
Říkal jsem si, že když seš hlasitá a panovačná,
- tak budeš vysoká. - Ne, jsem ostrej prcek.
- Ostrej prcek? - Žhavej.
Ještě jednou.
Nejspíš se budeme hodně líbat.
- Já věděla, že se ti budu líbit. - Jak?
Protože je na mě hezký pohled. Vypadám dobře.
A ke všemu je domýšlivá.
Možná si to ještě rozmyslím.
- No tak! - Vrátím se a…
To není pravda!
Miluju tě.
Budeme se jen líbat.
Neměl bych vstávat.
To tak je, když ti je 24…
Musíme na tom zapracovat.
Cítím se být starší než 24.
Určitě aspoň 26?
Tak proto si nemůžeš oholit knír,
bez něj bys vypadal na 12.
Drž hubu.
Krásnej prstýnek.
Miluju tě.
Nezáleželo jí na tom, jak vypadám.
Mně na tom taky nezáleželo. Ale je hrozně fajn, že je sexy.
Nebo je to tím vybudovaným citovým poutem, že je…
pro mě natolik přitažlivá. Nevím, a je mi to jedno.
Láska je jistě slepá.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
Já tebe víc.
Asi jo.
Přestaň!
Uvidíme se pak. Ahoj.
Řekl bych, že je to asi druhý nejdůležitější okamžik mého života.
První bude, až se budeme brát.
Nevím, jsem fakt šťastný.
Panebože.
V našem slepém experimentu…
Se zamilovaly a zasnoubily tři páry,
aniž by se účastníci kdy viděli.
Páni.
Jsi prťous.
- Jsi pořád zamilovaný? - Zamilovaný.
Páry teď míří na romantickou dovolenou v krásném Mexiku.
CANCÚN, MEXIKO
Panebože.
- Sundej to. - To přijde.
- Cukrouši! - Jak je, cukřenko?
- To je tak vzrušující. - Já vím.
- Vítejte v Grand Velas Riviera Maya. - Díky.
- Máš spoustu věcí. - Mám jen dva kufry a tašku.
Bordel je tvůj.
Teď mají šanci zjistit, jestli bude fyzický vztah
stejně silný jako ten citový.
Termín svateb je už za čtyři týdny
a jejich lásku čekají zkoušky.
Doposud byla jejich přitažlivost založena na emocionálním spojení.
Ovlivní vzhled, rasa, životní styl a obavy
jejich vztah ve skutečném světě?
Je láska dost silná, aby všechno překonala?
Páni.
Panebože!
- Panebože! - To je super!
Ne!
- Víš, na co se nejvíc těším? - Ne?
Na vanu.
- A co ty? - Na vířivku.
- Nikdy jsem nebyla v pokoji, kde byl… - Houslista?
To taky ne, ale vířivka.
Jo.
Můžeme tam večer jít.
- Máš radost? - Jo.
Proč jsi teď červený?
Je tu vedro.
Snoubenec!
- Co teď máme dělat? - Chovej se normálně.
Obvykle bych se svlékla a šla do vířivky.
- Dal bych si studenou vanu. - Teď? Jo.
Hlavou mi běží spousta věcí.
- Naše první setkání. - Co?
Co?
Přišlo mi to trapné. Říkala jsem si, že se ti nelíbím.
Možná jsi čekal něco jiného.
Jsem jen trapný.
Moc jsem o tom přemýšlela.
- Fakt jsem brečela. - Proč?
Moc jsem o tom přemýšlela. Ty ne?
- Ne. - Nemyslel jsi na nic?
Nepřipadalo ti to trochu trapné?
- Čekal jsem, že to bude divné. - Prostě chlap.
- Jo, jsem jen chlap. - To musí být fajn.
Několikrát jsem brečela.
Víš? Teď už je mi líp.
To je dobře.
Smradlavý dech.
- Promiň. - Asi ho mám taky.
Jsem moc ráda, že tu s vámi mohu být, pane JP.
Já taky. Bude to zábava.
- Na co myslíš? - Máš krásné rty.
Máš krásné oči a krásně ti vlajou vlasy.
To se o mně říct nedá, ale…
- Jo. - Ach bože.
Ty mě chceš ojet.
Bože.
Je to jiné, než první setkání a jsem za to ráda.
Dobře.
Cítím se sebevědomější a…
- A pocity. Motýlci. - Je to tam, že jo? Taky to cítím.
Ty věci, co jsem ti původně popisovala,
když jsem o tobě nic nevěděla…
Takové škytnutí, když se nadechnu.
Takhle se cítím.
Jo.
Jo?
Jo.
Fakt se s tebou takhle cítím.
Musím říct, že jsem nečekala, že se s tebou budu cítit tak přirozeně
a budu se k tobě tak tulit.
Jsem tady. Přitul se.
Věděl jsem, že to tak bude.
O tomhle jsem snila.
To je krásný výhled.
Sara, Sarso, Sarasosas?
Jak se to jmenuje? Ta červená věc.
- Ty řazy? - Řasy?
Zapracujeme na tom.
Přestaň!
Je to nádhera.
- Musím si sundat brýle. - Vážně?
Ano.
- Tohle je moc hezké. - Já vím.
A uklidňující.
Co?
Nic. Máš hezké vlasy.
Díky?
Máš malé uši.
- Zkoumáš můj obličej? - Mám pocit, že mám vysoko uši…
Jsou velké.
- Neřekl jsem, že jsou špatné. - Říkals, že jsou velké.
- To neznamená, že jsou špatné. - Jsou úměrné mému obličeji.
Myslím, že máš malou tvář.
Pokud to dává smysl.
Ne.
A pak velký nos.
- Velká pusa. - Jo.
Ráda tě trochu popichuju.
Máš tady trochu zarostlý chlupy.
Já vím, mám jich spoustu.
Musím se oholit až zítra, nebo to bude bolet.
Daly by se vytrhnout pinzetou.
Opovaž se.
Počkám, až vyrostou a oholím se.
Nech to tak. Nemám ráda hustý.
Uvidíš, bude pěknej a plnej.
Ne!
- Můžu do toho mluvit. - Do svatební noci?
- Během svatby bude… - Ne!
Neschvaluji!
- Možná si nechám vyrůst i kozí bradku. - Cože? Ne!
- Když nebudu muset za klienty… - Nesmíš vedle mě zlenivět.
Občas to přijde.
Jsem o šest let starší než Milton.
Dát si dohromady hlas a tělo a ten fyzický aspekt,
nejde úplně lehce, to říkám narovinu.
Jeho hlas je vážně silný
a hluboký.
Když jsem ho uviděla, dává smysl, že je tak vysoký.
Ale jinak…
Je mu 24 let
a je to na něm vidět,
jestli to dává smysl. Vypadá mladě.
Když se na něj dívám a trávím s ním čas,
je úžasný, vtipný a opravdu chytrý.
Chová se velice dospěle.
Dává smysl, že jsem se zamilovala do něj a do jeho bytosti.
Já se do něj zamilovala!
Co budeme dneska dělat?
Chceš to vědět?
Já bych věděl.
Opa!
Tak jo.
Na zdraví.
Na společný život.
Když jsme se viděli poprvé, bylo to trapné.
Mluvili jsme se zdí
a najednou mluvíme s člověkem, je to něco jiného.
Souhlasíš?
Je to těžší?
V mnoha ohledech.
Vím, že je brzy, jsme spolu jeden den,
ale svatba a tak.
Máš dobrý pocit?
Jdeme do toho?
Jo?
Naplno.
Klidně hned.
- Ne. - Proč ne?
Mohli bychom,
ale já nevím.
Říkala jsem si, že za čtyři týdny
nás čeká celoživotní závazek.
A kvůli svým rodičům rozhodně nechci zažít rozvod.
Ani já.
To bylo…
- Běží ti to hlavou? - Jo, pořád dokola.
Říkám si, jestli budu za čtyři týdny připravená?
- Víš? - Víš?
- Ty nevíš? - Ne, já vím.
- Ale pořád máme čas. - Já vím.
A říkám si, že se přece nemusím rozhodovat dneska.
Ale můj mozek chce vědět, co bude.
Musím udělat krok zpátky a říkat si, že to zvládnu.
Ale stejně mi to běží hlavou. Chci, abys o tom věděl.
- Víš? - Víš?
Musíme mluvit.
Já vím.
- O čem budeme mluvit? - Já nevím.
Můžeme předstírat, že je mezi námi zeď.
Můžeme! Jako v buňkách.
- Dal jsem prkýnko dolů. - Dobře. Díky.
Šel jsem na záchod a říkal si, že bych to měl udělat.
- Všimla jsem si. - Poprvé.
Díky. Vážím si toho. Ale není to zásadní problém.
Ale je to změna myšlení.
Musíš si uvědomit, že žiješ se ženou.
Jo.
Jen jsem ti chtěla říct, jak jsem na tom. Na co myslím.
- Protože moc přemýšlíš. - Ano. Přemýšlím moc.
- Jsou i horší věci na světě. - Jo.
Je to obrovský závazek.
- Velký. - Jo.
- Já vím. - Rozumím.
- Budeme v pohodě, jo? - Jo.
Protože tě miluju.
Je láska slepá, JP?
Trochu.
Je taky hezká.
Neasi!
Proč to děláš?
V buňkách bylo trochu sexuálního napětí,
ale když se pak vidíte a podíváte se na sebe,
je vám jasný, co bude.
Máš modré oči. Jako fakt modré.
Čeho sis na mně všimnul prvního?
Úsměvu.
- A měla jsi fakt nápadný řasy. - Že jo?
Snažil jsem se na ně nedívat.
A tvoje oči.
Tvoje lákavé oči.
Ten pohled do očí byl síla.
- Lžeš? - Ne.
Tak jo.
Ahoj! Probouzím se se svým zlatem.
První společná noc. První společné ráno.
- Jak se cítíš? - Dobrý.
Je to úžasné.
Když jsem se na ni ráno podíval,
ptal jsem se sám sebe, jestli je to realita.
Do prdele, jsme fakt tady. To nebyl sen.
Na tohle bych si zvykl.
Čekal jsi, že bude tak snadné se mnou spát?
Ano.
- Vážně? Jo? - Myslel jsem, že to bude snadný.
Seš hroznej.
Vstávej.
- Vstávej. - Ne.
Nejlepší noc v mém životě.
Bylo fakt příjemný s tebou spát. Nebylo to vůbec divný.
- Tulíš se. - Ty taky.
Ale hrozně hřeješ.
Ty jsi spala fakt poklidně.
- To je šokující. - Vážně?
Jo, obvykle se pořád vrtím.
Když ses někdy otočila, tak jenom směrem ke mně.
Bylo to milý, dala jsi mi pusu a lehla sis na můj hrudník.
- Určitě jsem to byla já? - Jo.
Bylo to překvapující, ale v dobrém slova smyslu.
A co ty?
To nejpřekvapivější?
Že jsi velkej.
Řekla jsem si: „Ty jo! Jupí.“
Prolomili jsme bariéru.
Co jsme ještě včera v noci prolomili?
Já záchod.
Já to půjdu zkontrolovat
a podívám se, jestli nemáme problém.
Nebo potopu.
Bože.
Dám hodnocení od jedné do desíti.
Jednička je pohoda a desítka…
Voláme údržbáře?
Ano.
Bože.
Ne. Pořád nesplachuje.
Asi potřebujeme zvon.
Nebo údržbu.
- No… - Jsem silná žena.
Stacy ucpala záchod.
Umí položit kabel.
Co budeme dneska dělat?
Co budeme dělat?
Je to upřímně přirozený,
jako s nejlepší kámoškou.
Je to paráda, tlemíme se.
Umíme jít do hloubky a zároveň je to přirozený.
Oblíkat a jdeme.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Jak ses vyspala?
Parádně.
- Mám pocit, že jsem tě celou noc mazlila. - Většinu noci.
Já ti to říkala. Budu na tebe pořád sahat.
- Spalo se ti se mnou dobře? - Jo.
Konečně už nebudeme spát sami.
Nikdy.
Chceš si dát kafe?
- Dáš si kafe? - Jo.
- Uděláme kafe. - Jdeme na to.
Ale ne. Moc horké.
Nechám ho vystydnout.
Jo.
Ale v rukách je příjemný, je tu…
- Hřeje? - Jo, je tu kláda.
Tak jo.
Není to tak horké, jak jsem si myslela.
- Budeš se dnes ráno sprchovat? - Jo, musím.
Nevím, možná jsou to nervy. Možná naše první setkání.
Možná v buňkách spoléhal na to, že povedu celou konverzaci,
ale když jsem to téma včera nakousla,
řekl, že klidně můžu mluvit.
Ale takhle vztah nefunguje.
A já na to: „Je ti to jedno? Jsem zmatená.“
Dělá, jako kdyby o nic nešlo.
Myslíš, že bys se mnou mohl spát do konce života?
Já nevím.
Bylo to fajn.
Jo.
Jo, bylo to fajn.
Promiňte.
Cítím se frustrovaná.
Cítím úzkost a jako kdybych se špatně rozhodla.
Nesnáším nucení do mluvení.
Můžeš předstírat, že mezi námi je zeď.
Dokážeš vedle mě spát navždy?
Když nechrápeš.
Dělám si legraci.
- Nenamazal ses opalovacím krémem. - V pohodě.
Ale takhle stárneš rychleji.
Ale ty můžeš, vypadáš jako mimino.
- Podle mě vypadám na 27. - Ne, nevypadáš.
- Tak na kolik? - Na 24.
Vlastně 21.
Když jsem tě poprvé uviděla, vyděsila jsem se. Vypadáš na svůj věk.
Já si říkal, že seš stará rašple.
Panebože!
Jak se ti líbí směr dnešního rána?
Který?
Když jsme se pouštěli do akce.
- A pak nás vyrušili. - Pokojová služba.
Nebylo nám to souzeno.
Souhlasím.
Ještě jsi mi nepověděl, co máš rád.
Pro chlapa je sex vždycky fajn.
Nikdy si neřeknu, že to bylo děsný.
- I když to celý oddřu… - Špatnej sex existuje.
Jo, pro holky.
Koukám na ty děti a říkám si, že tohle teda nechci.
- Jo! Návrat do reality, sakra! - Brečely by.
A mluvíme o nácviku výroby dětí.
Teď žádné děti.
Budeme trénovat hodně, protože trénink dělá mistra.
A dohodli jsme se na pěti letech?
- Já… - Jo. Pět.
- Ty kráso. - Můžeme to zaokrouhlit?
Zaokrouhlím na deset.
Ne, to je moc. Budu už strašně stará.
To už jsi.
Jestli si z mě budeš dělat srandu, utopím tě.
- Na které holky se těšíš? - Na všechny.
Myslím, že mě znepokojuje jen Lydia.
Prostě nemluv s Lydií španělsky.
- Nerozuměla bych vám. - Slibuju.
Budu mluvit anglicky. Pokud začne španělsky, tak…
- No comprende. - No comprendo.
No comprendo.
- Jo. - To bude zábava.
Nedělej to.
Jo, neudělám.
- Konečně jsme na pláži. - Konečně!
Vítejte v Grand Velas Riviera Maya!
Děkujeme!
- Margaritu? - Ano. Ty?
- Jasně. - Dvě margarity.
Čahoun Milton!
Ahoj!
Jediný bez trička? Vypadám jako pitomec.
Jo! Hej!
Povedlo se!
- Jak se vede? - Mám se super, brácho!
Když dneska vidím Izzyho, říkám si,
že ano, tohle je obvykle můj typ.
Ale Miltona miluju k zbláznění.
Je jedno, jak Izzy vypadá.
Ničeho nelituju.
Musíme začít pařit.
Jdeme!
- Jdeme, lidi. - Trochu víc.
- Kurva! - JP, zvládneš to líp.
- JP! - Dobrý hod.
JP. Dobrák od kosti.
JP je dobrý partner.
Dobře, jdu na to.
Milton je mimino.
Podle mě netuší, co tu dělá.
Au!
Říkáme tomu chirurg.
Před operací všichni všechno připravují
a točí se to kolem chirurga.
Ti napravují problémy. Co dělá chirurg?
Přijde a řekne „rukavice“.
Milton je takovej chlap. Nemá tušení, co se děje.
Prostě je tam, kde ho postaví a nic víc.
- Vyhraju! - Dostanu tě!
Ano! Lydie, vyhráli jsme!
Lydia je velmi atraktivní dívka. Moc hezká holka. Pěkný vlasy.
- Pokecáme. - Tak jo.
Mám z ní a Miltona radost.
Vidím, že je z něj hotová.
Ale přeci jen jsme něco zažili v buňkách
a musíme to srovnat.
Chtěl jsem si dneska promluvit,
protože vím, že jsi milá a báječná.
Mám z tebe obrovskou radost. Zdá se, že si to spolu skvěle užíváte.
Děkuji.
Hele, jsme skvělí lidé.
Popravdě mi na tobě záleží. Záleželo mi na tobě a pořád záleží.
Nestojím o nějakou nevraživost. Chápeš?
Ale zároveň je naprd nemít to uzavřené.
Takhle jsem o tom přemýšlel, když jsem tam šel já.
Jdeš do experimentu,
ale ani tě nenapadne, že můžeš někomu ublížit.
Když jsem se s tebou přestal bavit,
zajímala mě Johnie.
Myslel jsem jen na ni.
- Stacy se tam sotva mihla. - Jo, řekla mi o tom.
To bylo velké překvapení.
S Johnie jsem měl pocit, že potřebuju někoho,
kdo má stejné zkušenosti jako já,
což ona měla.
Byla vdaná. Byl jsem zasnoubený.
Prošli jsme si něčím podobným.
To jsem si aspoň myslel a proto jsem si dal čas to prožít.
- Jo. - Ale…
A ty jsi byla
to samé. Věděl jsem, že máš dobré srdce
a že to myslíš dobře.
Věděl jsem, jak jsi upřímná a jak jsi milá.
Ale pak jsem začal poznávat Stacy.
Prostě jsem k ní cítil něco silnějšího.
Nešel jsem do toho slepě.
Pro mě…
Není to jenom tvoje vina.
Byla to celá ta situace.
Ale kdyby tam nic nebylo, nenechám to dojít tak daleko.
Něco tam bylo, jenom…
Jinde to bylo silnější. Nic víc.
Nikdy bych tě netahal za nos
jen proto, že zníš jako veselá a sexy holka, nebo tak něco.
O to mi fakt nešlo.
A já ti věřím,
ale můžu tě ujistit, že jsem zamilovaná do Miltona
a vím jistě, že se na tebe vůbec nezlobím.
Nechci tu mít s nikým špatný vztah.
Ani já.
- A toho si vážím. - Jo.
- A myslím, že jsi skvělej. - Díky.
Prostě to tak nemělo být. To je celý.
Budete mít vážné problémy s krkem.
- Oba dva. - Jo.
Vypadá to, že máš plný ruce práce.
- Ne. - Vážně?
- To jsem nečekal. - Že jo?
Tvůj kluk je milej. Čekala jsem, že bude Izzy fajn.
Jo.
Je milý
a mám jen obavu z toho, že všichni říkají, že je holkař.
A že mi zlomí srdce.
Je hrozně milej. A nejen ke mně.
Moc milej. Takže je to ten pravej?
To se mi líbí.
Vůbec bych nečekala, že takhle bude můj vyvolený vypadat.
Nečekala jsem, že ho někdy najdu.
- Vážně ne. - Cože? Ty, taková dokonalá?
Asi jsme všichni doufali, ale nikdo to vážně nečekal.
A co JP? Druhý den v buňkách
jsi přišla a řekla, že jsi našla svého manžela.
Proč sis byla tak jistá?
Tak upřímný. Otevřený.
Nevím, líbilo se mi jeho chování, aniž bych ho viděla.
A cítila jsem se dobře.
Jako v bezpečí, ale to už neplatí. V bezpečí se cítím pořád,
ale necítím se dobře.
V buňkách to bylo jiné…
Proč to bylo v buňkách jiné?
Zajímá mě,
proč byla komunikace v buňkách jiná?
Neviděl mě.
Myslíš, že je víc zamilovanej on než ty?
Možná jsem udělala chybu.
V tu chvíli jsem si ale byla jistá.
Ale on je takový, jaký je.
Jsem ve fázi, kdy si říkám, že to nijak nesouvisí s tím,
jak nemluví a mlčí. Velká část je taky moje vina.
Pokud chceš, aby to vyšlo, začni pro to něco dělat.
Rozhodně.
Nezamilovala jsem se bezdůvodně.
Ano.
- Párty může začít! - Sundám si tričko.
- Do prdele. - Jo!
- Tam… - Chceš klobouček?
- Chceš klobouk? - Ne!
- Proč ne? - Odletí.
Ne, má provázek.
Už teď mám šílený vlasy.
Jak se cítíš?
Ostatní jsou v pohodě.
- Trochu mě to stresuje. - Proč?
- Protože… - Proč tě ostatní stresují?
Já je neřeším,
ale jsou tu páry, co do toho jdou naplno a my ne.
- Díky. - Tady máte.
- Děkuji. - Opatrujte se.
Chceš jídlo?
- Nasrat. - Co?
- Nasrat. - Nasrat?
- Zlobíš se teď? - Ne!
No, zníš naštvaně.
Mám pocit, že to s Taylor neprobíhá úplně hladce
a… Nevím, jak to napravit.
- Chceš si sednout k tomuhle stolu? - Jasně.
Celá naše cesta.
Přišlo mi, že chce od začátku pryč
a to se ještě nezměnilo.
Nevím, co mám říct nebo udělat, nebo co by mohl udělat někdo jiný,
aby se to změnilo. Je to pěkně pitomá situace.
Jen si nemyslím, že by to mělo být takhle těžké. Já nevím.
Všichni jsou v pohodě.
„Jo, bylo pár trapných chvilek, ale jinak je to super.“
Snažím se. Chci to překonat.
Prostě koukej dopředu a ono to bude dobrý.
Máme jen tuhle chvíli.
To je vše, co máme.
- Dobře, no… - Budoucnost se teprve ukáže.
Nikdy se nevzdám.
JPho miluju. Je upřímný.
Mám pocit, že mi nelže
a nikdy jsem s nikým neměla takový citový vztah.
Zkusíme, jestli je voda studená.
Doufám, že s JPm projdeme experimentem
a vyjdeme z něj jako šťastní manželé
a před námi bude celý úžasný život.
Bude to studený?
Možná trochu, ale nic hrozného.
Ale on je zároveň tichý a stydlivý, což je v pohodě.
Chodila jsem s tichými lidmi,
ale nikdy jsem se neuvázala na celý život k někomu, kdo je tichý.
Ano, jsem upovídaná, ale nemůžu mluvit do konce života.
Nemůže to být pořád jen na mně.
Takhle to nefunguje.
Je tu krásně, podívej!
Pokud spolu máme žít a strávit spolu přes 50 let života,
nemělo by být těžké mluvit.
Hele, ten pták.
Já nevím, JP.
Kdybych nechtěla, nejsem tu.
Pořád tě miluju a záleží mi na tobě.
Budu to zkoušet.
Možná bychom si o tom měli promluvit u večeře.
Nechci tě ztratit.
Překlad titulků: Zuzana Matějková