Тейлор Маккінзі-Ру, ти вийдеш за мене?
Так!
Будеш моєю дружиною?
Буду.
Якщо ми не підемо звідси разом,
я думатиму про тебе решту життя.
Вибач.
Крісе, я хочу бути з тобою.
Я прийшов сюди знайти дружину.
Якоїсь миті думав, що знайшов.
Боже мій!
Боже, яка ти красуня.
Мої вії відпадуть. Вони фальшиві, до речі.
Вони насправді не такі довгі?
-Не видно? -Тобі видно.
Привіт? Хто це?
Мене звуть Уче.
Чорт!
Лідія?
Я потрапив у пару з дівчиною,
з якою колись зустрічався.
Це Лідія.
Я все про нього знаю, знаю його.
Я кохаю Алію і покличу її заміж.
Коли ми цього року востаннє бачилися, ми переспали.
Агов?
Уче, на жаль, Алія вирішила припинити експеримент.
Вона пішла.
Співчуваю, друже.
ЖИТЛО ЧОЛОВІКІВ
Вона пішла?
Мені сказали, що вона вирішила не продовжувати експеримент.
Це безглуздя.
-Ви вчора посварилися? -Ні.
Вона не виказувала сумнівів.
Зовсім.
Може, вона просто…
-Це занадто. -Не хотіла відмовляти.
Я дуже співчував Джоні,
це було дуже важко. Може, вона злякалася й передумала.
Так. Я розгублений. Щось мусило статися.
Вона бачила, як Лідія заручилася, так?
Тобто…
-Ми точно не говорили про це. -Чекай, думаєш…
Думаєш, вона вважала, що ви з Лідією були заручені?
Ні.
Одна справа, що у всіх є колишні.
Інша справа — жити
з колишньою людини, з якою думаєш про одруження.
Я знав Лідію до шоу.
Я зустрічався з нею.
Я дізнався, а потім ми про це поговорили.
-Що є, то є. -Байдуже.
Кепсько з її боку не дати тобі відчуття завершеності,
а залишити в підвішеному стані.
Я щось пропустив.
То вона сіла в літак і полетіла?
Правильно.
І відтоді з нею не було зв'язку?
Правильно.
Я сильно заплутався.
Вчора у неї не було сумнівів.
Ми були на одній хвилі.
Сказала, що кохає. Я теж сказав.
Каже, що може уявити себе моєю дружиною.
Уявити життя зі мною.
І просто пішла, нічого не сказавши…
Це просто…
У цьому немає сенсу.
Я не прийму це, не поговоривши з нею.
Я маю поговорити.
Якщо хочеш зв'язатися,
Марко може подзвонити й спитати, чи вона не проти.
Якщо хочеш піти й зробити все сам,
вирішувати тобі.
Я маю з нею поговорити.
Хочеш, Марко подзвонить, якщо підійме,
скаже, що ти поряд, спитає, чи вона хоче говорити?
Так.
Привіт.
Знаю, багато треба проговорити. Але зараз тут Уче.
Хотів спитати, чи ти не проти поговорити.
Добре.
-Гаразд. -Даю йому слухавку.
Добре.
Алло?
Уче?
Аліє, що сталося?
Ми з Лідією про дещо говорили.
Пройшло так собі.
-Аліє, ми це обговорювали. -Усе вже інакше.
Що Лідія тобі сказала?
Я була на межі, Уче, чесно.
Я сказала, що якщо ти не освідчився,
то вона матиме шанси з тобою.
А вона послала мене, сказала, що не хоче.
Нащо ти таке сказала?
Бо, чесно, вона мене ніби душить.
Згадує тебе щоразу, як приходить.
Яка різниця? Що було — те було.
Уче, пробач.
Ти даси якійсь дівчині стати між нами?
Через її слова?
Коли ти когось кохаєш,
не можна просто піти, не сказавши ані слова.
Не треба.
Ти вдома? Де ти?
Удома.
Чому не лишилася й не поговорила?
Що ти до мене відчуваєш?
Я тебе кохаю. І хочу тебе.
То чому ти не тут?
Уче, я тебе кохаю. Справді. Я…
Коли кохаєш, треба говорити.
-Це… -Це незвичайні умови.
Я знаю що це незвичайні умови, та у цьому й суть.
Якщо переживемо стресову ситуацію,
то шлюб удасться.
Я б не вчинила так у шлюбі.
Якщо ти не можеш витримати того,
що в кімнаті моя колишня…
-Ти би вже був моїм чоловіком. -Ні, Аліє.
Так ми нікуди не дійдемо.
Якщо ти не можеш таке витримати,
ми не дійдемо до шлюбу.
Неймовірно. Якась дівка щось тобі сказала,
а ти дала цьому стати між нами.
Звідки тобі знати, що коли вона була цього року у тебе,
вона не бачила електронного листа й тому пішла на шоу?
Ти, бляха жартуєш?
Ти це серйозно?
Я не знаю, чому вона тут. А ви, зрештою, обоє тут.
Я теж не знаю, Аліє.
Я вже казав.
Я, бляха, не знаю, чому вона тут.
Це повна дурня, уся ця ситуація…
Та ти далі про неї говориш. Типу…
Бо ти ще не мій!
Лишався один день!
Один день! Ти мала посидіти в кімнаті з нею один день,
а натомість ти поїхала додому.
Я не думаю, що ти можеш казати,
що я не ціную тебе чи нас,
бо я вирішила захиститися.
Атож. Ти думала про себе. Про мене не думала.
А ти зараз про мене думаєш?
Я буквально хочу тобі освідчитися,
сказати, що хочу провести решту життя разом.
Звісно, думаю! Лише про тебе й думаю.
Навіть листа не написала. Нічогісінько.
Не могла хоч попрощатися?
-Нічого? -Не було часу.
Тоді.
Я просто не вірю.
Який я дурень.
-Ти не дурень. -Бісів ідіот.
Ні, неправда.
На щось таке я й чекав.
Зблизився не з тією людиною.
Якщо ти так почуваєшся, краще нам не говорити.
Ми й не будемо, Аліє.
Можеш не вирішувати зараз?
Я не хочу говорити.
Не хочу. Номера не треба.
Більше не хочу її бачити.
Усе моє життя
хлопців цікавила лише моя зовнішність.
Це вперше
комусь я не байдужа
через свою особистість,
душу, уподобання, захоплення.
Взаємно закохатися у Мілтона —
це вершок щастя.
Ні, вершина. Казав, що підучить мене говорити.
Я б не зміг жити, не знайшовши
людину, як Лідія.
Вона розуміє мене, мій гумор, позицію.
Без такого я б не обійшовся.
Незалежно від того, чи вона галаслива, чи владна,
чи емоційна,
чи турботлива,
відчувається, що говорю з другом.
Боже мій.
Зазвичай чоловік трохи старший на рік чи два.
А зараз чоловік молодший
на шість, майже сім років.
Я вчора постригся,
вуса не такі густі.
Тут гладко.
Трохи невпевнений через це. Чорт,
саме зараз виглядаю так молодо. Гаразд? Правда.
Не маю щетини, яка додала б року на вигляд.
Я зараз справді на 24.
Лідії скоро 31.
Можу здатися їй 12-річним.
Не уявляю, яка в нього зовнішність.
Я навіть уявити не можу…
Не знаю, білий він чи чорний. Надто високий? Надто низький?
Це точно буде сюрприз.
Кохання справді сліпе, це я знаю.
Я кохаю його таким, який він є.
Але чи не зміниться це, коли його побачу?
Привіт.
-Боже мій! -Ти така мала.
Ти такий високий!
Ти такий високий! Боже мій.
Ти неймовірна.
Ти красень!
-Таке кучеряве волосся. Клас. -Еге ж.
-Ти так мене уявляла? -Ні.
А як?
Не так.
Скільки ж я цього чекав.
У мене дещо є.
Камінь.
Боже. Так і знав, що гладко не пройде.
Не так.
Лідіє Арлін Еліас Гонзалес…
Так?
Ти вийдеш за мене?
Так.
-Знаєш, куди вдягати? -Ні, скажи.
Розмір підходить?
Так. Боже, неймовірно!
Дуже дякую!
Отак виглядає мій ботан.
Еге ж. Лишив краватку вдома.
Вуса у тебе.
-Зазвичай густіші. -Зазвичай густіші?
Господи. Наскільки?
Тобі сподобається.
-Боже, оце пітнію. -Чому? Нервуєш?
Я? Нервую? Нізащо.
Класно тебе нарешті побачити.
-Еге ж. -Так?
Божевільно якось.
Ще й як.
Господи.
Дуже круто заплющити очі й слухати твій голос.
Господи.
Скільки ж я на це чекала.
-Який у тебе зріст? -180 см.
-Не може бути. -Може.
-Та ні. -Я в перший день казав.
-Та ні. -Це через туфлі.
-Аж ніяк не 180. -Це туфлі.
Не 180.
Гаразд, 200 см.
Кажу, що 198, звучить краще.
Господи!
Я геть не такого очікувала.
Я одружуся з велетнем!
Господи,
у тебе такі великі руки.
Ти велетенівський. Є таке слово?
-Як-як? -Велетенський.
Є таке слово? Велетенський? Так.
-Ти велетенський. -Буду тебе на картках вчити.
-Не будеш… -Наймати репетитора.
Ні.
Я половину твоїх фраз не розумію. Посміхаюся й киваю.
Справді? У мене чудова англійська.
-Так. -Звісно. Такі малі руки.
Справді.
Не знаю, чому думав, що ти владна й голосна.
-«Вона, певно, велика». -Ні, я маленька з перчинкою.
-Маленька з перчинкою? -І запальна.
Ще.
Ми, певно, багато цілуватимемося.
-Та я знала, що сподобаюся. -Звідки?
Бо це чудовий пейзаж. Гарно виглядає.
Господи, вже зазналася.
Піду я назад, ще подумаю.
-Та ну! -Піду назад і…
Неправда!
Я тебе кохаю.
Ми лише цілуватимемося.
Не варто мені вставати.
У 24 таке буває…
Треба з цим попрацювати.
Почуваюся старшим за 24.
Мені ніби… 26?
Тому ти не хочеш збривати вуса,
бо виглядатимеш на 12.
Замовкни.
Люблю цю обручку.
А я тебе.
І я тебе.
Вона не зважала на мою зовнішність.
Я не зважав на її, але те, що вона така гаряча — це плюс.
Може, через наш емоційний зв'язок…
вона для мене така гарна. Не знаю, та й байдуже.
Любов ще і яка сліпа.
-Я тебе кохаю. -І я тебе кохаю.
Я тебе дужче.
Напевно.
Годі!
Побачимося. Бувай.
Я б сказав, що це друга найважливіша подія в моєму житті.
А перша — коли одружимося.
Я не знаю, я дуже щасливий.
Боже мій.
У цьому експерименті наосліп…
Три пари закохалися й заручилися,
ніколи не бачивши одне одного.
Ого.
Ти така маленька.
-Досі закоханий? -Закоханий.
Зараз пари вирушають у романтичну відпустку в прекрасну Мексику.
Боже мій.
-Та зніми просто. -Шерсть.
-Солодкозадику! -Що, цукерко?
-Я в захваті. -Атож.
-Ласкаво прошу в «Гранд Вела Рів'єра Мая». -Дякую.
-У тебе купа речей, так? -Лише дві валізи й сумка.
-Гаразд, то… -А у тебе безлад.
Тепер пари можуть дізнатися, чи відповідає
їхній фізичний зв'язок емоційному.
Весілля за чотири тижні,
а їхня любов має пройти перевірки.
Досі їхній взаємний потяг залежав лише від емоційного зв'язку.
Чи втримаються вони разом, попри зовнішність, расу,
стиль життя чи комплекси?
Чи справді любов не знає кордонів?
Ого.
Господи!
-Боже! -Як круто!
Ні!
-Знаєш, що найбільше хочу побачити? -Що?
Ванну.
-А ти? -Джакузі.
-Я ще не жила в номері з… -Скрипалем?
Це теж, але я про джакузі.
Так.
Спробуємо сьогодні.
-Ти в захваті? -Так.
А чому червонієш?
Тут спекотно.
Тут справді спекотно.
Мій наречений!
-Що нам тепер робити? -Поводитися звичайно.
Я зазвичай роздяглася б і у гарячу ванну.
-А я б у холодну. -Зараз? Ще б пак.
У мене була купа думок.
-Про нашу першу зустріч. -І що ж?
Що ж?
Було дивно, тож я думала, що не сподобалася тобі.
«Може, він не на це очікував».
Я просто дивний.
Я забагато думала.
-Не жартую, я плакала. -Чому?
Бо я забагато думала про це. Ти не думав?
-Ні. -Узагалі?
Не думав, що було дивно.
-Я знав, що так буде. -Ти просто хлопець.
-Так, просто хлопець. -Певно, класно.
А я кілька разів плакала.
Розумієш? А зараз краще.
Це добре.
Смердить з рота.
-Вибач. -У мене, певно, теж.
Я в захваті, що тут з тобою.
Я теж. Буде дуже весело.
-Про що думаєш? -У тебе дуже гарні губи.
У тебе прекрасні очі і волосся класно лягає.
Про себе такого не скажу…
-Так. -Господи.
Та про перепихон ти думаєш.
Господи.
Уже не так, як коли ми бачилися востаннє. І я рада.
Добре.
Це додає мені впевненості й…
-Відчуття. Метелики. Усе… -З'являються? У мене те саме.
Те, як я тебе спершу описувала,
коли нічого ще не знала, це…
наче гикавка на видиху.
Ось так почуваюся.
Так.
Так?
Так.
Я від тебе так почуваюся, справді.
У найкращому сенсі. Я не думала, що з тобою буде так зручно,
а зараз хочу притулитися.
Я тут. Давай.
Я знав, що так буде.
Я про це мріяла.
Прекрасний краєвид.
Сара… Сарсо… Саратоза?
Як воно зветься? Червона штука.
-Водорослі? -Водорості?
Попрацюємо над цим.
Годі вже!
Це неймовірно.
-Треба зняти окуляри. -Так?
Так.
-Гарно. -Атож.
І заспокоює.
Що?
Нічого. У тебе гарне волосся.
Дякую?
У тебе малесенькі вуха.
-Ти огляд обличчя проводиш? -Думаю, мої вуха…
Вони великі.
-Я не сказав, що погані. -Ти сказав, великі.
-Не значить, що погані. -Вони пропорційні до обличчя.
Гадаю, у тебе обличчя мале.
Наче має сенс.
Ні.
І великий ніс.
-Великий рот. -Так.
Люблю трохи тебе подражнити.
Тут трохи врослого волосся.
Знаю, трохи є.
Треба почекати з голінням до завтра, бо буде боляче.
Можеш вирвати пінцетом.
Ніколи так не роби.
Почекаю, поки виросте і поголю.
Залиш так. Не люблю кущі.
Побачиш. Буде гарно.
Ні!
-Я маю право голосу! -До весільної ночі?
-Весільного дня? Буде… -Ні!
Я не схвалюю!
-Може, відрощу борідку. -Що? Ні!
-Якщо не бачуся з клієнтами… -Ледарювати у мене не будеш.
Будуть дні.
Я на шість років старша за Мілтона.
Чесно кажучи, важко було зіставити
голос із тілом і статурою.
У нього дуже міцний
низький голос.
Коли я його побачила, високий зріст не здивував.
Та окрім цього, я не…
Йому ж ще 24.
Я досі бачу, що йому 24,
якщо розумієте. Має молодий вигляд.
Та коли я з ним, бачу його, ми разом —
він неймовірний, веселий, дуже розумний.
Поводиться по-дорослому.
Логічно, що я закохуюся в нього, його особистість.
Я закохуюся в нього!
Що робитимемо решту дня?
Хочеш знати?
Маю ідейку.
Опа!
Тож…
Гаразд. Будьмо.
За подорож довжиною в життя.
Було дивно, коли ми вперше побачилися.
Говорити зі стінкою
і говорити особисто — зовсім різні речі.
Згоден?
Тяжче?
У багатьох сенсах.
Знаю, ще рано, один день разом,
але весілля і таке інше.
Добре почуваєшся?
Ми в захваті?
Так?
Йдемо до перемоги.
Можемо піти на ігрове шоу.
-Ні. -Чому?
Можна,
та я не знаю.
За чотири тижні була одна думка…
Це ж зобов'язання на все життя.
Я не проходитиму розлучення після того, що було з батьками.
Те саме.
Тож це типу…
-Приходила така думка? -Знову й знову.
Думала, чи буду готова за чотири тижні.
-Розумієш? -Розумієш?
-Не розумієш. -Та розумію.
-Та у нас ще є час. -Знаю.
Я думала, що не мушу вирішувати вже сьогодні.
Та мозок повертав до думки, що мушу розуміти, що у нас.
Я зробила крок назад і вирішила, що усе буде гаразд, розберуся.
Та є такі підсвідомі думки. Хочу, щоб ти знав.
-Розумієш? -Розумієш?
Ми маємо говорити.
Знаю.
-Про що говоритимемо? -Не знаю.
Можемо уявити, що між нами стіна.
Можемо! Як у кімнатах.
-Я опустив сидіння унітаза. -Добре. Дякую.
Як був у вбиральні, старався не забути.
-Я помітила. -Уперше.
Дякую. Я вдячна. Та це не наріжний камінь.
Змінюється світосприйняття.
Треба зрозуміти, що живеш з жінкою.
Так.
Просто хотіла, щоб ти знав, про що думаю. Про таке.
-Бо ти забагато думаєш. -Ще б пак. Так.
-Не найгірше, що може бути. -Так.
Бо це ж на решту життя. Велике зобов'язання.
-Важливо. -Так.
-Знаю. -Розумію.
-Усе буде добре, так? -Так.
Бо я тебе кохаю.
Любов сліпа, Джей Пі?
Типу того.
А ще мила.
Ой!
Чому ти такий?
У кімнатах було трохи сексуальної напруги,
але коли власне бачиш свою половинку, ви дивитеся одне на одного
і розумієте, що це буде.
У тебе блакитні очі. Дуже блакитні.
Що ти перше в мені помітив?
Твою посмішку.
-Були дуже пишні вії. -Були, еге ж.
Та намагався на них не дивитися.
Твої очі.
Твої спокусливі очі.
Подивився тобі в очі й думаю: «Ого!»
-Брешеш? -Ні.
Добре.
Привіт! Прокидаюся з коханим.
Перша ніч удвох. Точніше перший ранок.
-Як ти? -Добре.
Неймовірно.
Коли сьогодні прокинувся, глянув на неї,
на секунду задумався, чи це насправді.
Чорт, ми й справді тут. Це не сон.
Я б до такого звик.
Ти очікував, що зі мною буде легко спати?
Так.
-Справді? -Думав, буде дуже легко.
Ти жахливий.
Прокидайся.
-Уставай. -Ні.
Минула ніч була найкраща в житті.
Мені було дуже комфортно з тобою спати. Геть не дивно.
-Чудово обіймаєшся. -І ти.
А ти дуже гарячий вночі.
А ти так спокійно спиш.
-Нічого собі. -Що?
Зазвичай я кручуся вночі.
Коли ти крутилася, то просто переверталася.
Було дуже мило. Ти мене цілувала і лягала на груди.
-То точно я? -Так.
Це сюрприз, але хороший.
А тобі як?
Що найбільше здивувало?
Розмір.
Я така: «О, так!»
Зламали одну перепону.
Минулої ночі ми зламали не одну.
Я зламала унітаз.
Піду перевірю,
щоб не було у нас проблем на руках.
Або на підлозі.
Боже.
Скажу від одного до десяти:
один — усе супер, десять…
Кличемо ремонт?
Так.
Боже.
Ні. Досі не змиває.
Потрібен вантуз.
Або ремонтники.
-Ну… -Я сильна жінка.
Стейсі забила унітаз.
Оце навалила.
Що сьогодні робитимемо?
Нам так легко і зручно.
Я наче з найкращим другом.
Просто клас. Сміємося.
Можемо говорити на глибокі теми, але усе так природно.
Збирайся, ходи.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
Як спалося?
Дуже добре.
-Я наче обіймала тебе всю ніч. -Більшість.
Я попереджала. Я постійно торкатимуся.
-Сподобалося зі мною спати? -Так.
Нарешті не спатиму на самоті.
Ніколи.
Хочеш встати й зробити кави?
-Хочеш кави? -Так.
-Зробімо кави. -Зробімо.
О ні. Надто гаряча.
Нехай хвилинку охолоне.
Так.
А рукам добре, бо…
-Тепло? -Так, а тут прохолодно.
Добре.
Не так гаряче, як думала.
-Митимешся зранку? -Так, треба.
Не знаю, може, це нерви. Може, щось сталось, коли вперше побачив.
Може, покладався на те, що я вестиму діалог, як у кімнатах.
Але коли я про це сказала минулої ночі,
він сказав: «Можеш просто говорити».
Стосунки так не працюють.
А я типу: «Тобі байдуже? Я не розумію».
А він відкладає проблему у ящик.
Думаєш, що зміг би спати зі мною решту життя?
Не знаю.
Було приємно.
Справді було.
Так.
Так, приємно.
Вибачте.
Я жахливо почуваюся.
Нервуюся, що припустилася помилки.
Ненавиджу, коли мене змушують розмовляти.
Можеш уявити, що тут стіна, якщо треба.
А ти зі мною спала б решту життя?
Якщо не хропітимеш.
Жартую.
-Ти не намастився кремом. -Мені нормально.
Швидше старієш.
Але тобі нормально. Ти на дитину схожий.
-Гадаю, на вигляд мені десь 27. -Ні.
-А скільки? -24.
Насправді 21.
Я злякалася, коли побачила тебе вперше, бо ти виглядав на свій вік.
А я подумав: «Оце стара шкапа».
Господи!
Як тобі сьогоднішній ранок?
В плані?
Коли нам завадили.
-І нас перервали. -Обслуговування.
Гадаю, не судилося.
Ще б пак.
Не думаю, що ти показав, що тобі подобається.
Для хлопця секс завжди хороший.
Ніколи після сексу не було думок: «Оце було паршиво».
-Навіть якщо вся робота не мені… -Буває поганий секс.
Так, у дівчат.
Дивлюся на цих дітей. Думаю, що такого не хочу.
-Атож! Ну й лажа. Повертає в реальність! -Плакатимуть.
А ми тут про те, як їх робити, говоримо.
Зараз жодних дітей.
Треба добре натренуватися.
І за п'ять років чи як ми домовилися?
-Я тоді… -Так. П'ять.
-Чорт забирай. -Округлимо?
Я б округлив до десяти.
Ні, це задовго. Я буду стара.
Ти вже стара.
Далі підколюватимеш — я тебе втоплю.
-Кого з дівчат хочеш побачити одруженими? -Усіх.
Лише Лідія турбує.
Тільки не говори з нею іспанською.
-Я не знатиму, що кажете. -Не буду.
Говоритиму англійською. Якщо вона іспанською, я…
-No comprende. -No comprendo.
No comprendo.
-Так. -Та буде весело.
Тільки не хитри.
Не буду.
-Нарешті ми на пляжі. -Нарешті!
Ласкаво прошу в «Гранд Вела Рів'єра Мая»!
Дякую!
-Бажаєте маргариту? -Я хочу. А ти?
-І мені. -Дві маргарити.
А ось ребра до неба!
Привіт.
Я один без сорочки? Схожий на придурка.
Так! Ура!
Ми змогли!
-Як ти, друже? -Чудово.
Я сьогодні побачила Іззі.
Він мій звичний типаж.
Та я кохаю Мілтона понад усе.
Байдуже, який Іззі на вигляд.
Я не шкодую.
Починаймо вечірку.
Гайда!
-Погнали, хлопці. -Ще трохи!
-Бляха! -Джей Пі, можеш краще!
-Джей Пі! -Хороший кидок.
Джей Пі. Простий, надійний.
Джей Пі хороший партнер.
Гаразд, тепер я.
Мілтон — дитина.
Гадаю, він любитель імпровізувати, без досвіду.
Ай!
Зву таких хірургами.
Перед операцією готують операційну.
Основна подія — поява хірурга.
Люди усе готують. Що ж робить хірург?
Заходить і каже: «Рукавички мені».
І Мілтон такий. Нічого не розуміє.
Він просто там, де має бути. Це Мілтон.
-Переможний! -Я дивлюся.
Так! Лідіє, ми перемогли!
Лідія дуже приваблива. Гарна. Гарне волосся.
-Ми побалакаємо. -Добре.
Радий за неї з Мілтоном.
Видно, він їй дуже подобається.
Але, звісно, враховуючи події в кімнатах,
я хочу розкласти все по полицях.
Я хотів поговорити сьогодні,
бо знаю, що ти супер, класна.
Я дуже радий за тебе. Тобі, наче, класно.
Дякую.
Слухай, ми чудові люди.
Ти мені не байдужа досі.
Не хочу ніякої ворожнечі. Розумієш?
Та закриватися теж відстій.
Я так робив. Таким я був на початку.
Потрапивши на цей експеримент,
не думав, що зроблю комусь боляче.
Коли я порвав з тобою,
річ була в Джоні.
Ось про що я думав.
-Стейсі тоді на думці не було. -Так, вона казала.
Я дуже здивувався.
Щодо Джоні, гадаю, думав,
потрібен хтось, хто пережив те саме.
А у нас було багато спільного.
Вона була одружена. Я — заручений.
Ми переживали подібні речі.
Принаймні я так думав, тому дав собі час розібратися.
-Так. -Але…
Коли дійшло до тебе,
те саме. Я знав, що ти щира.
Знаю, ти хотіла, як краще.
Можу сказати, що ти дуже чесна й мила.
Та тоді почалися зустрічі зі Стейсі.
Ми просто сильніше поєдналися.
Я не кричав ура чи щось типу того.
Для мене…
Річ не повністю в тобі.
Просто така ситуація.
Так далеко не зайшло б, якби не було зв'язку.
Зв'язок був, просто…
З іншою людиною він був сильніший. І все.
Я не тримав би тебе про запас
лише тому, що ти весела чи гаряча.
Я не цього хотів.
Я тобі вірю,
але запевняю, я кохаю Мілтона
і точно знаю, що не ображаюся на тебе.
Я не люблю розходитися на поганій ноті.
І я.
-І я вдячна. -Так.
-Думаю, ти хороший. -Дякую.
Як не судилося — то не судилося. Та й усе.
У вас потім болітиме шия.
-У обох. -Так.
Виглядаєш, ніби добре перепихнувся.
-Ні. -Справді?
-Не очікував такого. -Атож.
Твій дуже милий. Завжди вважала Іззі милим.
Так.
Він дуже класний.
Лише хвилювалася, бо всі казали, що він бабник:
«Використає тебе, розіб'є серце».
Дуже милий. І не лише до мене.
Дуже класно. То думаєш, він твій єдиний?
Чудово.
Він зовсім не такий, яким я уявляла свого судженого.
Ніколи не думала, що такого знайду.
-Справді. -Що? Ти, така ідеальна?
Ми всі сподівалися на кохання, та ніхто його не чекав.
А що такого в Джей Пі? На другий день після кімнат
ти вийшла й така типу: «Я знайшла свого чоловіка. Він той самий».
Чому була така певна?
Дуже щирий. Товариський.
Не знаю, манера поведінки сподобалася, хоч і не бачила його.
І почувалася комфортно.
Почувалася у безпеці, не як зараз. Я досі у безпеці.
Комфорту не відчуваю.
Через стіну було інакше…
Але чому краще було через стіну, ніж зараз?
У плані комунікації,
чому тут не так, як там?
Не бачить мене.
Може, він краще тебе відчуває, ніж ти його.
Може, це я помилилася, коли погодилася.
Але тоді я була така певна.
Та він такий, як є.
Гадаю, я на етапі, коли не думаю, що…
справа у його мовчанні. Я теж багато в чому винна.
Постарайся, якщо хочеш, щоб усе налагодилося.
Звісно.
Я ж не просто так закохалася.
Атож.
-Починаймо вечірку! -Я зніму сорочку.
-Чорт. -Так!
-Там… -Хочеш капелюшка?
-Одягнеш капелюшка? -Ні!
-Чому? -Він злетить.
Ні, він на мотузці.
Зачіска зіпсувалася.
Як почуваєшся?
У решти все добре.
-Від цього у мене стрес. -Чому?
-Бо… -Чому інші люди викликають у тебе стрес?
Це не через них.
Інші пари дуже захоплені, а ми — ні.
-Дякую. -Прошу.
-Дякую. -Бережіться.
Хочеш поїсти?
-До біса. -Що?
-До біса. -До біса?
-Ти злишся? -Ні!
А звучиш таким.
Гадаю, у нас із Тейлор не найкращий період
і… я не знаю, як це виправити.
-Хочеш посидіти за столом? -Звісно.
Здається, я весь час відстаю.
Щойно ми приїхали, я відчув, що вона хоче піти.
Це не змінилося.
Не знаю, що мені сказати чи зробити. Що взагалі можна сказати чи зробити,
щоб це змінити. Кепська ситуація.
Не думаю, що це має бути так тяжко. Не знаю.
У всіх усе чудово.
Було дивне те, дивне це, та загалом — клас.
І я стараюся. Хочу пройти цей етап.
Просто дивися в майбутнє, усе буде добре.
Бо це все, що зараз є.
Це все.
-Добре, ну… -Що буде, те буде.
Я ніколи не здамся.
Я кохаю Джей Пі. Він щирий.
Відчуваю, що він чесний.
І такого емоційного зв'язку у мене ні з ким не було.
Ходімо помочимо ноги. Побачимо, чи холодна.
Тож сподіваюся, ми з Джей Пі пройдемо цей експеримент,
а наприкінці будемо одружені, щасливі.
У нас буде круте життя.
Гадаєш, холодна?
Певно, трохи, та не надто.
Водночас він мовчазний і сором'язливий. Це нормально.
Я зустрічалася з мовчазними,
але не брала зобов'язань на все життя перед такими людьми.
І, звісно, я балакуча, та я не можу балакати сама решту життя.
Не можу решту життя вигадувати теми.
Так діла не буде.
Дуже гарно, поглянь!
Якщо нам судилося одружитися й прожити разом понад 50 років,
не має ж бути так важко знайти про що поговорити?
Поглянь, пташечка.
Не знаю, Джей Пі.
Якби було байдуже, я б тут не була.
Досі кохаю, досі не байдуже.
Я старатимуся.
Може, поговоримо за вечерею абощо.
Не хочу тебе втрачати.
Переклад субтитрів: Юрій Пасічник