Hozzád mennék feleségül. Komolyan.
33 ÉVES, ÜGYVÉD
Veled akarok lenni.
Komolyan mondom.
Amikor megtudtam, hogy elmentél,
teljesen összetörtem.
Abban a hitben voltam, hogy végig
ugyanazt akarjuk.
Mindketten szerelmet vallottunk.
Azt beszéltük, hogy mennyire várjuk már,
hogy együtt éljük le az életünket.
Nem szóltál, hogy kételyeid lennének.
Akkor kezdtem kételkedni, amikor kiderült, hogy együtt voltál Lydiával.
Sokkal több információt kaptam tőle, mint tőled.
És nem én kérdezgettem.
Már megbeszéltük, hogy nem érzek iránta semmit.
Elmondása szerint
csak pár hónapja szakítottatok,
és bár nem kérdeztem, folyton azzal jött,
hogy miket vett neked meg a kutyádnak,
meg hogy milyen autód van.
- Ez rosszul érintett. - De nekem nem szóltál.
Nem igazán voltál megértő velem szemben
egy múltban elkövetett vétségem miatt.
De, az voltam.
Később teljesen megváltozott róla a véleményem.
- Bocsánatot kértem. - Igen.
- Beláttam, hogy nem voltam elég nyitott. - Jó.
Őszinte akartam lenni veled,
de közben…
valamiért még úgy éreztem,
hogy meg kell óvnom Lydiát és az érzéseit valamilyen okból kifolyólag.
Tudom, hogy összebarátkoztatok, ezért nem akartam őt ócsárolni.
Mert ha elmondok róla bizonyos dolgokat,
akkor arra gondoltál volna,
hogy „Tényleg így beszél a volt párjairól?
Vajon rólam is ilyeneket mondana?” Ez járt a fejemben.
Így is, úgy is rosszul jöttem volna ki belőle,
de úgy gondolom, el kellett volna magyaráznom neked,
hogy kontextusában tudd értelmezni.
Igen.
Pár héttel azután, hogy elkezdtünk járni,
rájöttem, hogy több dologgal is megsérti a privát szférámat.
- Értem. - Ráadásul hazudott róla.
Mint mondtam, számomra a bizalom az első egy kapcsolatban.
- Igen. - Figyelmeztettem őt.
Majd szakítottam.
Továbbra is hívogatott, üzenetekkel bombázott.
Kapcsolatba akart lépni velem.
Bocsánatot kért miatta,
és úgy láttam, őszintén megbánta.
Mivel eltelt némi idő, úgy voltam vele,
hogy talán adok neki még egy esélyt.
Újra elkezdtünk találkozgatni.
Nem sokkal ezután
többen is rám írtak,
és elküldték az Instagram-profilját.
Megkérdezték, hogy ismerem-e.
Visszaírtam nekik, hogy ő Lydia.
A következőt írták:
„Ez a lány már hetek óta nézegeti az Instagram-sztorijaimat.”
Rájöttem, hogy átpörgette az összes embert, akit követek,
és figyeli őket.
A legrosszabb az az eset volt,
mikor elhajtott a házam előtt,
lefényképezte a felhajtómat,
majd a következőt írta üzenetben:
„Látlak.”
Akkor bepánikoltam.
Nem tudtam, mit tegyek.
Azt viszont tudtam, hogy ez nem egészséges
egyikünk számára sem.
Úgyhogy ezután nem kerestem.
És egy idő után
bűntudatom lett.
Elég kemény időszakon ment keresztül.
Nemrég veszített el valakit.
Annak ellenére, hogy az egészet egészségtelennek tartottam,
az is ott motoszkált a fejemben, hogy szüksége lehet rám.
Úgyhogy felvettem vele a kapcsolatot,
amíg jobban nem lett.
Sok új barátot szerzett, pszichológushoz járt.
Sokkal jobban érezte magát, ezért szakítottam vele.
És hát… nem is tudom.
Azért nem hoztam fel neked, mert nem akartam bolygatni a múltat,
de már máshogy látom.
Ha akkor elmondom mindezt,
akkor tudtad volna, hogy Lydiának még mindig tetszem,
és megszállottan követ,
és nem biztos, hogy őszinték a szándékai velem kapcsolatban.
Akkor talán ez nem ért volna téged olyan váratlanul.
Hosszú múltra tekint vissza a kapcsolatotok,
de ez a része nem izgat,
hiszen felnőttek vagyunk, vannak exeink.
Viszont számomra az riasztó volt,
hogy miért aggaszt téged ennyire Milton és Lydia kapcsolata.
Több megjegyzést is tettél rájuk.
Megkérdőjelezted, hogy Milton készen áll-e. Óvtad tőle Lydiát.
Talán őszintén érdekel téged a jóléte.
Viszont én úgy éreztem, még nem zártátok le teljesen.
Azt is megtudtam,
hogy ő már tudott róla, hogy itt leszel, mielőtt megérkeztetek.
Ezt ő mondta?
Néhány lánynak azt mondta a legelső nap,
hogy úgy érzi, találkozni fog valakivel a múltjából.
Őszinte leszek, Uche.
A reakciód után egy ideig nem voltam benne biztos,
hogy nem terveztétek-e el, hogy jelentkeztek a műsorba.
Nem tudtam, hogy ez most egy…
Ha ennyire a képernyőn akartok lenni, miért nem mentetek Az ultimátumba?
- Miért tennénk ilyet? - Nem tudom.
Ennek semmi értelme.
Mi lett volna a terv?
Úgy tettünk volna, mintha nem ismernénk egymást,
és kamu lett volna az egész kapcsolat?
Aztán való világban meg a barátaink, akik már találkoztak,
szintén úgy tettek volna, mintha…
- Elég! - Mi van?
Van ennek egyáltalán bármi értelme?
Nincs.
Ez a lány…
Lehet, hogy a műsorban terveztetek szakítani.
- Ki tudja? - Nem.
Amikor aznap este megtörtént közöttünk a szóváltás,
mondtam neki valamit, amit amúgy viccnek szántam,
de teljesen jogos a részéről, hogy félreértette.
Mit mondtál?
Hogy ha nem jegyzel el, akkor visszakaphat téged.
De nem gondoltam komolyan.
De igen, komolyan gondoltad.
- Ugye? - Nem igazán.
Számomra ez tönkretette a kísérletet.
Amikor elmentem, eszembe sem jutott, hogy ne folytathatnánk a kapcsolatunkat.
Nem ilyen befejezésre számítottam.
Már bánom.
Most mi legyen?
Úgy érzem, olyan alapot építettünk, ami miatt érdemes lenne megpróbálni.
Még mindig szeretlek, és el tudom képzelni, hogy elvegyelek,
ugyanakkor vannak kételyeim is.
A kísérlet nagyon megterhelő volt,
ami a házasságra is igaz.
Igen.
Végignéztem, hogy a szüleim miket élnek át a házasságukban.
Azok után ez a kísérlet gyerekjátéknak tűnt.
Tudom.
Sosem hagyták cserben a másikat.
Talán most úgy érzed,
hogy jobb lett volna, ha maradsz…
viszont az a probléma,
hogy szerintem te fejben
különválasztod a kapcsolatunkat a kísérlettől.
- Igen. - Ugye?
Eljöttél, de azért még folytattad volna.
A kísérlet és a kapcsolatunk egy és ugyanaz.
Egyébként hogyan ismertük volna meg egymást?
A kísérlet segített nekünk a kommunikációban és a fejlődésben.
Én megtanultam elengedni a múltat. Nyíltabb és elfogadóbb lettem.
Te pedig megtanultad, hogy ne menekülj el a problémák elől, hanem adj nekik hangot.
Amikor a kapszulában
nézeteltérésünk volt, szépen átbeszéltünk mindent.
Erre itt, a való világban
még haza sem értem a forgatásról,
máris be- és kikövettél az Instagramon.
Aztán küldtél egy hangüzenetet.
Mielőtt válaszolhattam volna, törölted és letiltottál.
Két napon keresztül nem tudtalak elérni.
Folyamatosan frissítgettem a fiókodat,
míg fel nem oldottál, és akkor rád írtam.
Soha életemben nem gondoltam arra, hogy valakinek…
megkérjem a kezét, pedig 33 vagyok.
Készen álltam feltenni a kérdést, hogy velem szeretnéd-e leélni az életed,
de nem jöttél el.
Azt mondtad, azért mentél el, mert összevesztél Lydiával.
Azt hajtogattad, hogy miatta mentél el, és mert nem tudtad elfogadni a helyzetet,
de a valódi ok az volt, hogy nem bíztál se bennem,
se a párkapcsolatunkban.
Részemről köztünk vége.
Megértem.
VAK SZERELEM
Félek, hogy vízköves edények fognak sorakozni a mosogatóban.
Azt hiszed, penészes a lakásom?
Én vízkőről beszélek! Ami a vécécsészében is megjelenhet.
Majd kiderül.
Uramisten!
IZZY LAKÁSA
Rendben.
De jó! Tiszta.
Rám hoztad a frászt.
Vannak virágaid is.
- Te magad csináltad? - Igen.
- Elég lányos lett. - Ahogy mondod.
- Ez egy összetákolt lakás. - Miért aggódtál?
Arra számítottam, hogy undorító lesz.
Szerintem ez jobb, mint egy átlagos legénylakás.
Nincs éjjeliszekrényed.
- Kidobtam, mikor ideköltöztem. - A bútoroknak van funkciója.
- Ja. - Ide elférne egy éjjeliszekrény.
Agglegényként nem igazán vannak vendégeim…
Egy agglegénynél igenis meg szoktak fordulni egyesek.
Miről beszélsz?
És azoknak az embereknek valahova le kell tenniük az ékszereiket…
Nem panaszkodtak.
Ide szokták tenni az ékszereket. Van talált tárgyas fiókom.
Hogy érted?
Na nézzük, mi van itt!
Jópofa, hogy a talált tárgyak között óvszer is van.
Felelősségteljes pali vagyok. Ez pozitívum.
Van itt gyűrű, fülbevaló…
- Kik a gazdái? Nem tudod? - Ilyen távlatból már nem.
- Hazudsz. - Tényleg nem tudom.
Már másfél éve itt élek.
- Hullámcsattok. - Mindent átnézel?
Te paktáltál le az ördöggel.
Ha összeházasodunk, nem lehetnek titkaink.
Akkor kik a gazdái ezeknek?
Tényleg nem tudom. Nem hazudok. Nem tudom.
Jézusom! Rendben.
Szerintem ez olyan éretlen!
Dobd ki! Ha nem tudod, ki a gazdája, minek tartogatod?
Na lássuk!
Nincsenek tányérjaid.
Mire gondolsz? Ja, porcelántányérjaim nincsenek.
Te jó ég!
Huszonévesen ez még elment volna…
Nem, igazából soha.
Sosem volt műanyag étkészletem, ahogy talált tárgyas fiókom sem.
Ez elképesztő.
Nem tudom.
Idővel majd érettebb lesz, vagy egyszerűen csak ilyen?
- Amikor a főzésről beszélgettünk… - Aha.
- Műanyagban tálalnál. - Úgy is szeretnél?
Áthoznám a saját étkészletemet.
De ha ma találkoznánk először, és jól kijönnénk…
Kurvára lenéznélek.
Ha egy rohadt jó kaját tálalnék műanyagon, akkor is lenéznél?
- Le. - Ez fájt.
Mikor főztél te egy lánynak?
- Előfordult már. - És műanyagon tálaltad.
- A vendégeid… - Sosem kötöttek bele.
A szándék volt a fontos. De jó tudni, bébi.
Tudom, hogy más a családi hátterünk.
Én keményen dolgoztam, hogy eljussak idáig.
Én nem jártam puccos vacsorákra és éttermekbe, meg semmi ilyesmi.
Remélem, nem gondolsz házsártosnak. Igyekszem feldolgozni.
Ezt az oldaladat még nem ismertem. Tudatosítanom kell, hogy férfi vagy.
Férfi vagy. Nem makulátlan és jól átgondolt az otthonod.
Meghallgattalak, úgyhogy most én jövök.
Azt kapod, ami van.
Vagy szeretsz ezekkel a dolgokkal együtt,
vagy nem.
Stacy idősebb nálam, és idősebb férfiakkal járt.
Tíz évvel idősebbekkel,
akik a 40-es éveik elején jártak.
Én 29 vagyok.
Ugyanakkor érzelmileg sokkal kiegyensúlyozottabb vagyok náluk.
Nyilván ezért választott engem.
Szerintem a kor nem számít.
Jelentéktelen dologról van szó: néhány tányérról.
Hát igen.
A következő a szitu:
a talált tárgyakra adott magyarázatod kicsit kiakasztott.
- Milyen értelemben? - Hogy gazdátlan tárgyakat őrizgetsz.
El is felejtettem, hogy ott vannak.
De miért nem dobod ki őket?
Nem tudom. Úgy érzed, szentimentális jelentőséggel bírnak?
Nem, azért értetlenkedem.
Hát, nem tudom.
Pontosan tudtad, hogy van egy talált tárgyakkal teli fiókod.
Viccből.
Akkor láttam meg, mikor itt jártam tegnap este. Teljesen megfeledkeztem róla.
Láttad, de mégsem dobtad ki.
Igen, mivel… Nem tudom. Nem fogok neked hazudni.
Tudom, de hát megkérted a kezem! Én minden ilyet kidobnék.
Én minden fényképet kidobtam a volt párjaimról.
Csak furcsának tartom.
Főleg, hogy tegnap este láttad, mégis otthagytad,
aztán viccelődve beszámoltál róla nekem.
Én nem találtam viccesnek.
Okkal nem dobtam ki.
Azt akartam, hogy lásd, hogyan éltem, mielőtt megismertelek.
Mire volt jó ez a személtetés?
Hogy ezzel együtt is elfogadj engem.
És hogy lássam.
- Nem. - Akkor miért nem dobtad ki?
Azt gondolod, hogy szándékosan csináltam?
Nem, de tudtad, hogy ma idejövök megnézni a lakást.
Azért hagytad itt, hogy lássam, milyen életet éltél.
Miért állítod be úgy magad, mintha egy nőfaló lennél?
Vacsorát főzöl idegeneknek,
és teszel más véleményére a találást illetően.
Ezt a benyomást kelted.
Szerettem volna nyersen bemutatni az életemet.
Gondoltam, hogy át fogsz nézni minden egyes fiókot.
Az összes szekrényemet kinyitogattad.
Tudom, de én úgy gondolom, hogy minden épeszű, vagy jegyben járó ember
fogná azokat a gazdátlan fülbevalókat, gyűrűket vagy akármiket, és kihajítaná.
Szerettem volna…
ha így látod a lakásomat, hiszen nem ismersz.
Nem ismerlek?
Azt nem tudtad, hogyan élek.
Miért teszünk úgy, mintha nem lett volna életünk a műsor előtt?
Nem teszek úgy. Mondom, hogy nekem is volt,
de mivel tisztellek, megszabadultam mindentől, amit nem akartam, hogy láss.
Úgyis jelentéktelenek.
A menyasszonyom vagy, és azt hiszed,
az orrod alá akarom dörgölni a csajozós életemet?
Nem ezt mondtam.
Nem emiatt vagyok pipa. Nem várom el tőled, hogy…
Pipa vagy?
Igen.
Nem értem.
Számomra ez érthetetlen.
És az sem segít megérteni, amit mondasz. A legkevésbé sem.
Számomra ez megkérdőjelezi az elkötelezettségedet,
és hogy készen állsz-e arra, hogy kompromisszumokat köss,
mert a válaszaidból az rí le,
hogy te ilyen ember vagy.
Ha a való világban találkozunk,
és a műanyag tányéron tálalt vacsora nem felelne meg az elvárásaidnak,
akkor kikosaraznál?
Úgy éreztem, anyagiaskodsz.
Mondom, mi van…
Hallod, amit mondok?
- Igen, erre reflektálnék. - Oké.
Voltam már ilyen helyzetben, és ha tudom, mit szeretsz,
akkor támogatlak benne,
viszont úgy érzem, te úgy állítod be, mintha én csak anyagiaskodnék.
- Így éreztem. - Oké.
- Mondtam, hogy a szándék a fontos. - Értem, de…
Végigmondhatnám?
Nem akarok most itt lenni. Haza akarok menni.
Tudom, hogy rohadt csalódott lehetsz.
Gondolom, rám sem vágysz most.
Tudom, hogy szar,
de te mondtad, hogy küzdjek érted.
Küzdök.
Szeretném, ha tudnád, hogy szeretlek.
15 NAP AZ ESKÜVŐKIG
- Sziasztok! - Sziasztok!
- Helló! - Hogy vagy?
- Örvendek. - Én is.
- Örvendek. - Szia!
LYDIA ANYUKÁJA
Mivel Lydia a menyasszonyom, izgulok a családjával való találkozás miatt,
mert szerintem sokat számít az első benyomás,
és én jó benyomást akarok tenni.
Még nem tudom, hogy érettnek,
vagy iszonyatosnak kedvesnek akarok-e tűnni.
Nagy mérföldkő az anyukájával
találkozni.
Ha el tud fogadni, és megszeret engem,
akkor szerintem tényleg összejöhet a házasság.
- Boldog vagy Lydiával? - Tessék?
- Boldog vagy vele? - Igen.
Mit gondolsz Lydiáról?
Lydia mellett újra gyereknek érzem magam.
Folyton hülyéskedünk,
a lakásban rohangálunk.
Egyszerre hangos és nagyon békés vele az élet.
Ugye tudod, hogy ez komoly dolog?
A munkáról és a családjainkról is szó esett a kapszulában.
Beszéltünk a köztünk lévő különbségekről is.
és jól kiegészítjük egymást.
Feltettem neki a kérdést, hogy valóban készen áll-e megbirkózni a kihívásokkal,
amikkel szembe kell majd néznünk,
és hogy biztos el akar-e venni.
Igennel feleltem.
Az élet minden egyes szerepében, legyen az házastársi, szülői…
- Gyerekek. - Hány gyereked van?
- Hogy hány gyerekem van? - Mennyit akarsz?
- Hármat. Szerintem az szuper. - Ez nekem is tetszik.
Egyet örökbe akarok fogadni.
Egyet örökbe akar fogadni, és ebbe én is belementem.
- Ezt majd az első után is megkérdezem. - Nem hiszem, hogy…
Legalább kettőt akarok.
Az első mindig csendes.
- Nem, ez nem igaz. - A második pedig…
A másodiknak meg…
Anya!
…dús a haja.
Nagyon szenvedélyes lány.
Tőle örököltem.
Amikor Lydia lépett be a kapszulába, azt mindig egyből tudtam.
A hangjából meg tudtam állapítani, hogy ő az.
Tudom.
Mert hangos.
Én így beszélek.
Amikor hazarepültünk,
hátul ültünk, és mindenki minket bámult.
Én meg…
Rengeteget nevettünk. Anya is nagyon hangosan nevet és beszél.
- Anya ráadásul tanár. - Két évig tanultam spanyolt a gimiben.
Mi az egyetlen mondat, ami megmaradt?
Me gusta, no me gusta.
Me gusta, no me gusta. Oké.
Valami fiúról van szó.
Két anyanyelve lesz a gyerekeiteknek?
- Igen, számomra ez fontos. - Már megbeszéltük.
Mondtam, hogy otthon kizárólag spanyolul fognak beszélni.
Akkor nem megbeszéltétek, hanem kijelentetted.
Igen.
Nagy igényei vannak. Ha akar valamit…
- Hallottam. - Ne már!
- Vannak igényei. - Ja.
- Hogy kezeled a nézeteltéréseket? - Lydia kényszeres.
Anyától örököltem.
Rám szól, hogy tegyem el a fogkefét, ha kint felejtem a pulton.
Mivel van helye!
De lehetne a pulton is a…
Nyitva hagyta a fogkrémes tubust.
Nem is…
- Ez nem igaz. - De.
- De! - Nem.
Vesztes csatát vívsz, öregem.
- A földön hagyja a törölközőt. - Ez nem így volt.
És nem vette fel!
Előfordul, hogy sietünk munkába menet.
Mégsem késhetek el.
Én fognám a pártodat, de vesztes csatát vívsz.
Lydiával mindig kompromisszumot kötünk.
Meghallgat.
Ha elmondom, hogy mi nem tetszik, azonnal megpróbál rajta változtatni.
Igyekszik megérteni, miért zavar.
Tudom nagyon jól, hogy mindenben támogatsz engem.
Ez az egyik legfontosabb dolog.
És ezt nem veszem természetesnek.
Lassabban! Le kell fordítanom.
Lydia mindig is kalandor volt.
Mindig is azt csinálta az életben, amit hevesen szeretett.
Szenvedélyesen.
Igen.
- Ne sírj! - Nem sírok.
Már vagy háromszor sírt.
- Szeretlek! - Én is.
Tudom, én is. Te vagy a mindenem.
Szeretném, ha mindketten boldogok lennétek.
Nagyon érdekes látni, hogy milyen a kapcsolatotok,
és hogy mennyire meghatódtok, és könnybe lábad a szemetek.
Nem ehhez vagyok szokva.
De azt hiszem, mindig is erre vágytam a saját családomban is.
- Mit mondott? - Hogy befogadunk a családba.
- Köszönöm. - Egyetértek. Megtarthatjuk.
- Megtarthatjuk? Kedveled? - Megtarthatjuk. Igen!
- Nincs visszaküldési lehetőség. - Oké.
Nincsen.
Értettem.
És ha gyereket vállaltok, egyéves hajós körutazásra megyünk
a baba születéséig,
mert terhesen elviselhetetlen lesz.
Még meggondolhatom magam?
Csirió!
Egészségünkre!
- Üdv a családban! - Köszönöm.
Ha nem az autópálya felől jövök, sosem tudom, merre kell apámékhoz menni.
Mióta él itt?
Ha jól tudom, akkor hat éve.
Értem.
Tegnap este eléggé kiakadtam,
de sosem volt még olyan párom, aki akkor sem tágított mellőlem,
ha szörnyen viselkedtem.
Már bánok mindent.
Így sem akart otthagyni. „Biztos?”, kérdeztem.
Bizonyos szempontból nagyon macsós,
de ha érzelmekről van szó, akkor meg nem.
Az a „zsa zsa zsu” a kapcsolatunkban,
azért vonzódom hozzá és bízom meg benne,
mert bármikor el tud lágyulni.
Volt olyan, mikor úgy érezted, egy örökkévalóságig sétálsz?
A találkozón.
Totál ellentéte annak, amit egy macsós, nagymenő palitól várna az ember.
- Hahó! - Hahó!
STACY NŐVÉRE
- Szia! - Te jó ég!
Szia!
- Hogy vagy? - Jól, köszönöm.
- Nagyon örülök. - Én is.
- Jó napot! Örvendek. - Ő az apukám, Dale.
- Örvendek. - Én is.
Fogjon mindenki egy italt, és ismerkedjünk meg Izzyvel!
De izgi!
Annyira vártuk már!
Nagyon csini.
Ó, igen. Ez is járt az eljegyzés mellé.
- Igen. - Egy gyűrű.
- Csodaszép! - Köszönöm. Csillog-villog.
- De szép! - Te jó ég!
Stacy gyűrűje a legszebb.
Tényleg szép.
Már a kapszulában megmondtam, hogy mi tetszik nekem:
egy szikla méretű kő.
- Megkaptad. - Senkit sem sokkolt a válasz.
Igyunk rátok! Örülünk, hogy itt vagy.
Gratulálunk!
- Gratulálunk! - Köszönjük!
- Üdv a családban! - Igen.
- Köszönöm. - Az őrületben.
- Igen! - Egészség!
Köszönöm.
Egek!
Milyen volt három lányt felnevelni?
- Megterhelő. - Igen?
Egyszer egy utazásra elhoztak egy csak cipőkkel teli bőröndöt.
- Két hétre mentünk Franciaországba! - Ekkora volt a bőrönd.
Ez igaz.
Amikor odaértünk Nizzába, a sofőr megkérdezte, mi van benne.
Mire én: „Csak cipők.”
Ez itt történt?
Franciaországba mentünk a családdal.
Gondolom már…
Biztos éhen haltok. Vegyetek tányért! Üljünk a kanapéra! Biztos sok a kérdés.
Most van rá alkalmunk, hogy együtt legyünk veletek,
és az esküvőről kérdezzünk.
Mi az a tulajdonság Stacyben,
ami miatt biztos vagy a házasságban?
Stacy már akkor úgy ismert, akár a tenyerét, amikor még nem is látott.
Bármit gondoltam vagy éreztem, ő azon nyomban ki akarta azt vesézni.
Tényleg ilyen.
Nyilván téged jól ismerünk.
Te nem hozol elhamarkodott döntéseket.
- Egyáltalán nem. - Semmiben.
Házasságot akartok kötni, de honnan tudod, hogy készen állsz rá?
Ismerem őt, és tudom, hogy ő az igazi.
Mondtam én valaha, hogy férjhez akarok menni? Nem.
Megdöbbentő számunkra, hogy vágysz rá.
Szerinted vannak olyan témák,
amiket még át kell rágnotok?
Bármi, amit nem mondtál el, de úgyis kiderül?
Titkolsz előlünk bármit?
- Nem. - De most tényleg…
- Van eltitkolt családod? - Nincs.
- Most kapott útlevelet. - Eddig nem volt?
Nem. Nem voltunk olyan anyagi helyzetben, hogy utazgassunk,
úgyhogy most élem ki magam.
Szeretnék majd nyálas képeket csinálni az Eiffel-torony előtt.
Jesszus!
Még New Yorkban sem járt.
New York és Kalifornia az a két állam,
ahová mindig is el akartam utazni.
Azért nem utaztál, mert anyagilag nem álltál jól, igaz?
Amúgy is a 20-as évei végén indul be az ember karrierje.
Úgy gondolod, jó irányba halad a karriered?
Mert az utazás nagyon fontos Stacy számára.
Nem biztos, hogy ezt mondta, de többet utazik bármelyik ismerősömnél,
és ez nem túl olcsó hobbi, úgyhogy…
- Tudom. - Nem tudom, mivel foglalkozol.
Eddig üzletkötő voltam, de felmondtam,
mert idén a mangánéletemre is akartam időt szánni.
Kicsit önzőbb akartam lenni és utazgatni.
Elegem lett a rabszolgamunkából.
A biztosítás idegen pálya volt,
de egy barátom felkeresett a hosszú üzletkötő múltam miatt.
Állást ajánlott egy közvetítőcégnél.
Elmentem egy hétre nyaralni Coloradóba, visszajöttem,
majd újra leléptem a műsor miatt.
- De megvan még a munkád? - Meg.
- Megértőek voltak. - Az fontos.
Az kemény meló.
Megkérdeztem tőle, hogy van-e munkája és autója.
A kapszulában mindent átbeszél az ember:
az életcélokat, a családi értékeket, a gyerekvállalást.
- Hogy állsz a gyerekvállaláshoz? - Egyetértés van köztünk.
Ha lesz gyerekünk, az szuper, de ha nem, nekem az sem gond.
Szembesültél bármi olyan nehézséggel,
amihez az egyedül élés során nem voltál hozzászokva?
Igen.
- Kifejtenéd? - Persze, mondd csak!
A lakása. Tudtam, hogy nem olyan lesz, mint a Ritz,
hiszen mégiscsak egyedül él, és pasi.
De az én lakásomban
vannak tányérok, poharak.
Az én lakásomban műanyag tányérok és tálak vannak, nem pedig porcelán.
Az evőeszközeim is eldobhatóak.
Tehát műanyag evőeszközeid vannak?
Nem tudom a sztorit, de ezt hogy oldottátok meg?
Mivel nyilván te nem ehhez vagy szokva,
te pedig így élsz, Izzy.
- Nem ment túl jól. - Oké, de mi volt a…
Úgy éreztük, hogy lenéz minket a másik.
- Igen. - Ja.
Izzy azt mondta, anyagias vagyok,
én pedig megkérdeztem tőle, hogy miért nem akar engem lenyűgözni.
Hogy oldottátok meg?
Nekem az volt az egyik legjobb napom Stacyvel.
- Ezzel nem értek egyet. - A veszekedéstől eltekintve.
Mivel ideges volt, kiment a teraszra. Utána mentem, majd beültünk a kocsiba.
Megfogta a kezem. Mikor hazaértünk, megkérdezte, hogy átbeszéljük-e.
Én nyilván rábólintottam.
Akkor és ott meg is oldottuk.
Főzött vacsorát.
- Besötétítettünk. - Hihetetlen, mi?
- Az. - Vacsorát főztem!
Mivel éjfél volt, csak összedobtam valamit, de jól sikerült.
Szerintem amikor az első nagy veszekedés megtörténik,
mindenki tart attól, hogy nehogy elhagyják.
Az a cél, hogy a másik kitartson,
és a vita ellenére is meg akarja oldani a problémát.
Ha esetleg nem értjük egymást,
akkor is úgy döntünk, hogy maradunk.
Tehát azért vagytok ilyen biztosak a döntésetekben.
Mert kitartotok egymás mellett, történjék bármi.
Igen.
Már az elején megbeszéltünk,
hogy komolyan vesszük a házasságot.
Komoly dolog.
Eddig azért nem köteleződtem el,
mert ezt senki irányából sem éreztem.
A szenvedélyt, a küzdelmet.
Én pontosan tudom, hogy milyen az, ha minden elcsesződik,
hiszen láttam tönkremenni egy kapcsolatot.
- Igen. - Tudom.
Bocs, ez fájdalmas nekünk.
Igen.
Szóval…
tudnunk kell, ez hogyan fest,
ahogy azt is, hogy majd elül a vihar.
Egy eltökélt és motivált emberre van szükségem.
- Aki küzd érted. - Igen.
Ezt vele mindennap megtapasztalom.
Ez nagyon boldoggá tesz, ne tévesszenek meg a könnyek!
Sosem sírtam még ennyit! Nem is vagyok sírós. Ez hihetetlen!
Stacy múltbeli kapcsolataiban
nem láttam őt ennyire közel kerülni a másikhoz érzelmileg és fizikailag.
Úgy gondolom, hogy Izzy boldoggá teszi őt.
Kimegyünk beszélni?
Azonban Stacy szeret étterembe járni, utazgatni.
Szereti a szép holmikat.
Jaj!
Ettől még nem kell csilliárdokat keresnie,
de például Stacy nem szeret felesben fizetni egy vacsoráért.
Megérdemli a gondoskodást.
Lehet mondani, hogy a szerelem mindent megold,
de ez csak addig igaz, amíg van pénz.
Jól van. Mi a véleménye erről az egészről?
- Sok ez így egyszerre. - Egyetértek.
Értem a „vak szerelem” koncepcióját,
de a szerelemnek ennie is kell.
Tető kell a feje fölé,
és olykor első osztályon akar repülni.
Stacy…
Nagyon szeretem Stacyt, de vannak igényei,
viszont úgy tűnik, mindketten utazgatnátok, úgyhogy…
Hol látod magadat tíz év múlva?
Mit fogsz csinálni? Most tudom, hol tartasz.
Aha. Szerintem…
ez az új munkalehetőség
eleinte kissé aggasztott, mivel teljesen új terep volt számomra.
- De pénzügyileg határ a csillagos ég. - Értem.
Annyit kereshet vele az ember, amennyi munkát belefektet.
- Még újdonság. - Aha.
De izgatott vagyok, hogy végre megengedhetek magamnak ilyen dolgokat.
Értem.
Van megtakarításom is.
Okosan bánok a pénzemmel.
Nem akarom, hogy ez csak a pénzről szóljon.
- Tudom. - De Stacynek szüksége van támogatásra.
Azért a házért a belét is kidolgozta.
Erről már beszéltünk korábban.
Jó.
Mondta, hogy mivel közös lesz a ház,
ha mondjuk elromlik a klíma, akkor szeretné, ha segítenék neki
kiköhögni azt a 20 ezer dollárt a cserére.
- Drága az a ház. - Igen.
Úgy gondolom, a te felelősséged, hogy ez bevállalod-e.
Viszont ha nem vállalod be, ez a feladat rám hárul.
Nem aggódom, és nem érzem úgy,
hogy nem fogom tudni ezt megadni neki,
de ha mégsem tudom, akkor sem fog érte kritizálni.
Őszintén szólva borzasztóan izgatott vagyok.
- Stacy is annak tűnik. - Igen.
Sok ez így egyszerre, viszont bizakodó vagyok.
Derűlátó vagyok. Szerintem van eszed.
Látom, milyen előnyei vannak ennek a kísérletnek.
Akár egy hónap múlva, akár egy év múlva keltek egybe,
úgy látom, alig bírjátok kivárni.
Most kezd a helyére billenni az életem.
Stacy tudja, hogy mit akar,
és pontosan ezért választottam őt.
13 NAP AZ ESKÜVŐKIG
- Már várom! - Nekem is hiányoztak.
Majd kiderül, ha már legurították pár felest…
- Kikérdezzük őket. - Azért nem kiabálom el.
- Halihó! - Sziasztok!
Mi újság?
Milyen kisimult vagy!
Marisita!
- Hola! - Miriam!
RÉSZTVEVŐ
Annyira boldog vagyok!
- Nézzenek oda! Milyen csini vagy! - Tudom, kicsit kilóg.
Én húst eszem. Szeretem a husit.
Hihetetlen, hogy JP és Taylor szétmentek.
- Túl korán elköteleződtek. - Nem.
- Nem gondolod? - Nem.
Szerintem Taylor nem adott neki esélyt, mert elege lett a hallgatásból.
De hát ez egy kapcsolat. Lehet, JP nem tud beszélni az érzéseiről.
Ha lenne egy lányom, egy JP-hez hasonló fazont kívánnék neki.
- Ne már! - Olyan, mint Amerika kapitány.
Megjött Johnie! Te jó ég!
Tudod, ki az?
- Nem. - A barátod, Johnie.
- Jaj istenem! Hogy vagy? - Köszönjünk neki?
- Én tuti nem megyek oda. - Hát itt vagy!
Bonyolult egy szitu.
- Megértem. - De szépen fogalmaztál!
- Leülök közétek. Kérhetek egy italt? - Persze, válassz csak!
Johnie egy vicc.
Egy vicc az a nő.
A szálláshelyen végig barátságosak voltunk egymással.
Beszélgettünk, viccelődünk, jól éreztük magunkat.
Nekem hamarabb leesett, mint neki, hogy ugyanazzal az emberrel beszélgetünk.
Szörnyen éreztem magam.
Együtt éreztem vele.
Megsajnáltam, mikor már tudtam,
hogy Izzy engem választott, és én lettem a barátnője.
Sajnáltam őt, de mikor ő is rájött,
mindenkinek kibeszélt engem a hátam mögött.
Pipa lettem.
27 ÉVES, PROJEKTMENEDZSER
- Várjunk! Az Josh? - Azta!
Nem, ő Chris.
- Mizu? Micsoda meglepetés! - Csá!
- Együtt vagyunk. - Ezt hogy érted?
- Járunk. - Dugnak.
Jézusom!
Chris a barátom.
Miután Chrisszel szakítottunk a kapszulában,
találkoztunk a reptéren,
és ahogy megláttuk egymást, éreztem, hogy megvan még a vonzalom.
Ő a legjobb szívű ember a világon.
Annyira…
jó ember,
hogy napi szinten úgy érzem, olyan akarok lenni, mint ő.
Anyukám mát öt perc után kijelentette, hogy eddig ő a legrendesebb barátom.
Tehát Chris ilyen ember,
és nagyon hálás vagyok,
amiért adott még egy esélyt.
- Szia, Chris! - Szia!
Örülök mindenkinek. Jó végre látni titeket.
Annyi minden történt az elmúlt két és fél hétben!
Johnie lecsapott a leghelyesebb srácra.
- Köszönöm. - Igen.
De hülye vagy!
Miért van mindenki kiöltözve?
Én inkább túlöltözöm, mint alul.
Tudjátok, mi történt?
Amikor öltönyben volt, innentől idáig kiszakította a nadrágját.
Miltonon a lánykérés alatt is ez a szett volt.
Na gyerünk, igyunk!
- Arriba! - Arriba!
- Abajo! - Abajo!
- Por centro! - Por centro!
- Y por dentro! - Y por dentro!
Na induljon a buli!
Akkor ti most jártok?
Igen.
Rávettem, hogy járjon velem.
És hogy történt?
Már nem emlékszem a körülményekre, de…
- Chris szakított velem. - Jellemző.
Úgy adod elő, mintha nem lett volna rá okom.
- Csirió! - Bocs.
Miután szakítottunk, találkoztunk a reptéren.
Tudtátok, hogy ki a másik?
Valahogy szinte azonnal.
Ledőltem egyet szundítani,
ő pedig az apjával telefonált,
majd elment.
Akkor vágott mellbe az az érzés, hogy hiányzik.
Odajött, megszorította a kezem, és akkor már tudtam,
hogy szerelmes vagyok belé.
A reptéren történt.
Nagylelkű srác, igaz?
Ma reggel Stacy azzal viccelődött, hogy majd beleszarik a sütibe, amit süt.
Ezt csinálta ő.
Utána meg odaadja Johnie-nak. Mondom, ne már.
- Jézusom! - Ugye?
Nem gondoltam, hogy ennyire pipa rá.
Jó végre látni.
Úgy tűnik, boldog vagy Stacyvel, én pedig Chrisszel.
Örülök, hogy végül így döntöttem. Elég sok fura dolgot hallottam rólad.
Nem csak nekem mondtál el bizonyos dolgokat.
- Mérges vagy, mert nem csak neked…? - Nem.
Chris totál kikészült miattad, ami érthető, hiszen odavolt érted.
Te inkább engem választottál. Ez is rendben van.
Aztán Chris kapott tőled egy üzenetet, hogy menjen vissza beszélni veled.
És ez miért zavart?
Nem ez zavart, hanem az,
hogy neki pont az ellenkezőjét mondtad, mint nekem.
Elmehettem volna Chrisszel is. Tudom, milyen életünk lenne.
Tudom, hogyan bánna velem. De nem belé lettem szerelmes.
Azon tűnődtem,
vajon ösztönből választottam-e Izzyt.
Mert hajlamos vagyok olyan férfit választani, aki érzelmileg elérhetetlen.
De készen állsz a változásra?
Igen, ezért vagyok itt.
- Ugyanazt mondtam. - Nem, ez nem igaz.
Azt mondtad Chrisnek, hogy azért választottál engem,
mert te kalandvágyó és spontán pasikkal szoktál járni.
Hogy én is olyan vagyok, mint a volt párjaid.
- Ez igaz. - Ezért dobtad Christ.
Azt mondtad, hogy őt nem szeretnéd.
- Igazából… - Utána…
Hadd fejezzem be! Utána meghallgatlak.
Chrisnél te voltál az első, ezért teljesen össze volt zavarodva.
Elmondtam neki, hogy mit mondtál róla.
Nem értette, mivel pont ugyanezt mondtad neki rólam.
Izzy, közbevághatok?
- Már tíz perce mondod. - Igaz.
- Beszélhetnék? - Aha.
Köszönöm.
Pontosan leírtad a történteket.
Chrisszel kiszámítható lett volna a jövőm,
viszont irányodba erősebb vonzalmat éreztem.
Miután szakítottál velem,
végigpörgettem az agyamban, hogy mi történt: az, ami mindig.
Te voltál nálam az első.
Rohadtul megbántottál…
De nem csak én voltam nálad az első.
De, te…
Végighallgatnál, légyszi?
Egész idő alatt, amíg a kapszulában randiztunk, egyvalaki volt nálam az első.
Most azért próbálom kárpótolni Christ,
mert ő volt a második.
Végül igazad lett.
Mi nem illünk össze. Mindkettőnkben sok a bizonytalanság.
Ha elfogadsz egy tanácsot…
Nincs szükségem tanácsodra.
Szerintem pedig de, mert nem csak én gondolom úgy, hogy kavarod a szart.
- Oké. - De komolyan.
Kösz.
Ezt nem sértésnek szántam.
Egy ideig igenis sok energiát fektettem a kapcsolatunkba,
de örülök, hogy végül nem téged választottalak.
Nem a kapcsolatunk miatt, hanem amiatt, amiket hallottam.
De ugye hallod, amit mondasz?
- Hallom. - Ez tőlem független.
Ezek csak szóbeszédek.
Én nem ilyen ember vagyok.
Akkor milyen vagy? Mert erről szól a kísérlet.
Próbálom elmondani, de nem hallgatsz végig.
Mikor nem hallgattalak végig? Mindig végighallgattalak.
Nem vagyok szarkavaró.
Szerinted akkor most a legrendesebb sráccal járnék?
Nem tudtok rólam semmit, vagyis ti kavarjátok a szart.
Elegem van, mert úgysem hallgatsz végig.
Sok szerencsét!
Neked is!
Mindig ez történik, ha valakit kamuzáson kapnak.
A lehető legrosszabbul sült el.
- Azt mondta, szarkavaró vagyok. - Mi?
Szemétnek nevezett.
Hát…
- Ugye senki sem gondolja ezt? - Rajta kívül senki.
Jól vagy?
Azt hiszi, nem érdemellek meg téged. Ezt mondta.
Hé, Stace!
Mi az?
Gyere csak!
Ez hülyeség. Azt sem tudja, miről beszél.
Az fájt a legjobban, mikor azt mondta, hogy te milyen rendes vagy, én meg szemét.
Te is tudod, hogy nem vagy az.
Arra sose hallgass, aki bántani akar!
Azt állítja, hogy kibeszéltetek engem
és megállapítottátok, hogy szörnyű ember vagyok.
Szerinted most itt ülnék, ha ezt gondolnám?
- Gondolom, nem. - Ezt csak kitalálta.
De utálom!
Szeretlek, vagyis nem lehetsz rossz ember.
Azok, akik számítanak, nem tartanak téged rossz embernek, jó?
Viszont akik nem fontosak, azoknak ne érdekeljen a véleménye!
Jó?
Nagyon szeretlek.
- Jól vagy? - Aha, jól.
Rajtakaptam, hogy kamuzik.
Vagyis?
Mondtam, hogy jó nagy szarkavaró.
- Porig aláztam. - És erre mit reagált?
Azt, hogy mi vagyunk a szarkavarók.
- Erre berágtam. - Miért lennénk szarkavarók?
Pont azt akartam neki levezetni, hogy összevissza beszél.
Hát, magasról leszarom, hogy mit gondol.
Annyira hálás vagyok érted és a kapcsolatunkért, kicsim!
Most csak erre tudok gondolni.
- Nagyon szeretlek. - Én is.
Olyan jó, hogy mindent meg tudunk beszélni.
- Úgy látom, megviselt. - Szeretlek.
Nem viselt meg, csak felhúzott.
De hát nem mondott semmit. Akkor mivel húzott fel?
Csak nem szeretem, ha kamuznak nekem.
De mit állított, ami nem igaz?
Hogy kavarom a szart.
- Ennyi? - Ja.
De velem kapcsolatban?
Nem, a magam és a barátaim védelmére kellett kelnem.
- Az egyik mellette ül. - Pontosan.
- Le se szarom. - Elveszett kis bárányka.
Egyáltalán nem izgat, de annyira…
Most, hogy itt vagyunk, és látom a többieket…
- Ne hasonlíts máshoz! - Nem is.
Mivel ez egy kész káosz.
Nem.
Csak örülök, hogy mindenben egyetértünk.
- Akkor jól ment? - Ja.
Nagyon békésnek tűntök.
Hé! Itt van Uche!
- Azt a rohadt! - Csá!
- Mizu? - Jól vagy, tesó?
Hogy vagy?
Most látom először Uchét, mióta összekaptak Aaliyah-val.
Emlékszem, hogy régebben szerettem ezt az ember.
Van süti, mártogatós, meg minden.
Jól van. Lydia, szeretnél beszélgetni?
Nem igazán, de ha muszáj…
Nem muszáj.
Persze, beszélgessünk!
De kell egy ital.
Nagyon valószínű, hogy Lydia hátsó szándékkal érkezett a műsorba.
Szeretnék ennek utána járni.
Magyarázatra van szükségem.
Amikor először találkoztunk,
akkor szerintem azonnal megvolt köztünk szikra.
Vonzódtunk egymáshoz, és egymásra hangolódtunk.
Szerintem azért kerültem olyan közel hozzád,
mert éreztem, hogy akarsz és szükséged van rám.
Sok tulajdonságod van, amit szerettem.
Okos vagy, ambiciózus és gondoskodó.
Amikor megtudtad a kedvenc színemet, legközelebb kék ruhát húztál.
Amikor megtudtad, mi a kedvenc italom, küldtél belőle egy üveggel.
Ezekből látszott, hogy igenis teszel bele energiát.
Ezért is szerettelek.
Istenem!
Szerintem mindkettőnknek őszintének kell lennünk.
- Semmi hazugság, semmi dráma. - Nem szoktam hazudni.
Nem is ezt mondtam.
Emlékszel az első vitánkra,
amikor nem voltál teljesen őszinte velem?
- És… - Te sem voltál velem.
De akkor már igen, mivel bevallottam mindent.
Cserébe te pedig hazudtál.
Nem hazudtam.
Nem akarok ezen rugózni. Most az én szemszögemből mondom.
Igen, de a nézőpontod… Komolyan mondom, hogy nem hazudtam.
De akkor miért haragudtam rád? Ezt magyarázd meg!
- Miért haragudtam meg? - Uche, nem fogok múltbéli…
Nem a veszekedés tárgyán akarok rugózni, hanem…
- Kezded felemelni a hangod. - Jól van, hadd magyarázzam el!
Kérdeztél tőlem valamit. Én őszintén válaszoltam.
- Megkérdeztem, miért érdekel. - Egy idő után.
- Nem rögtön. - De én igazat mondtam.
Aztán megkérdeztem, miért érdekel ez téged, és hazudtál róla.
Azt mondtad, csak volt egy megérzésed…
- Ez így volt. - Átnézted a cuccaimat.
Ez nem igaz, csak kinyitottam egy fiókot.
- Nem voltál őszinte. - Figyelj!
- Nem vallottad be.
- Várj! - Nem.
- Figyelj! - Nem szóltál róla.
Nem beszélhetsz így velem. Figyelj!
- Figyelj! - Kamuztál róla.
- De végül… - Nem voltál őszinte.
De már úgy sem vagyunk együtt, igaz?
Szeretném befejezni. Még közel sem végeztem a mondandómmal.
- Nem érdekel. Nárcisztikus vagy. - Befejezhetném?
Hadd fejezzem be!
- Kérlek! - Nem érdekel.
Gyere ide, Milton! Hol a fenében voltál?
Már pisilni sem mehetek ki?
A csajod ott vitatkozik Uchéval.
- Sziasztok! - Mizu, Milton?
Mi újság?
- Téged kerestelek. Merre jártál? - A piszoárba pisiltem éppen.
Kösz a tájékoztatást.
Nem bánod, ha Lydiával váltunk pár szót kettesben?
Nem, de 10 perc múlva indulnunk kell, mert van még mára programunk Lydiával.
- Mindjárt végzünk. - Oké, kint várlak.
- Kösz. - Sziasztok!
Lényegében…
Uche, mi az, ami…
Ugorjunk előre egy kicsit, hiszen tíz perc múlva mennetek kell
ki tudja, miért.
Amikor újra elkezdtünk beszélni, több olyan lány is rám írt,
akiket követek Instagramon.
Azt írták, hogy mindig megnézed a sztorijaikat.
Micsoda?
Küldtek képet a profilodról, és azt írták,
hogy hetek óta minden sztorijukat megnézed.
- Megnézted a sztorijaikat. - Lehet, hogy…
- Nem ismerem az Instagram algoritmusát. - Nem hazudunk, igaz?
Megnézted, hogy kik követnek…
- Kiszemeltél lányokat. - Miért tettem volna?
Akkor miért írtak rám többen is, hogy zavarja őket a kémkedésed?
- És ráadásul… Várj, Lydia! - Elfelejtetted, mi történt?
Aztán az egyik nap elhajtottál a házam előtt…
- Lefotóztad a házamat. - Nem.
Elküldted azzal a szöveggel, hogy „Látlak.”
Ott mentem el, és épp beszélgettünk.
Hiszen volt nála valaki!
- Parttalan ez a vita. - Csak elmondom, mit éreztem.
Ez komoly? Képernyőfotók?
Ez rohadt nevetséges.
Pontosan tudja, mi történt közöttünk.
Tudja jól.
De nem fogja kimondani.
Elmondjam, hogy mi történt?
Mesélsz az erotikus üzenetekről?
Lefeküdt egy lánnyal, amíg jártunk,
és még volt pofája elítélni Aaliyah-t egy múltbéli tettéért.
- Nincs mit mondanom. - Hadd mondjam…
- Még valami. - Nem!
Ezek után?
- Rohadt nagyot csalódtam benned. - Még valami.
Óriásit csalódtam.
Rendes srácnak ismertelek, erre ezzel jössz?
De hát láttad!
- Leszarom az egészet. - Megmutattam.
- Megint elmész? - Igen!
És hidd el, hogy most látsz engem utoljára, bazmeg!
- Veled nem lehet beszélni. - Húzz el innen!
- Ez a gond. - Arrogáns vagy!
Leszarom ezt az egészet. Vizsgáltasd ki magad!
Nem én nyomoztam mások után az Instagramon.
- Milton! - Lydia!
Hol van Milton?
Milton! Én itt végeztem.
Ha ezt túléli a kapcsolatunk, akkor jöhet bármi.
Gyere velem! Beszélnék veled.
A KÖVETKEZŐ EPIZÓDOKBAN
Azt érezteted, hogy nem vagyok elég neked.
Kifogásokkal jössz.
- Nem vagy egyenes. - Mivel tartozom? Nem bízom benned.
Követtem el hibákat…
Szar ember vagy.
Elgondolkoztam, hogy valóban megfelelsz-e a fiamnak.
Te jó ég!
Kíváncsi vagyok, hogy egy 30 évest miért érdekel egy 24 éves srác.
Kamu.
Kitervelte, hogy itt lesz velem a műsorban. Ez nem a sors keze.
Eltervezte, hogy mindketten itt legyünk, mert nem bír engem elengedni.
Milton!
Szeretem Izzyt. Csodás ember. Nála jobb emberrel sosem találkoztam.
A végsőkig kitartunk egymás mellett.
Szeretlek.
Én is szeretlek.
Azért érkeztem a kísérletbe, hogy férjet találjak.
És tudod, mi van? Sikerült.
Szeretem Izzyt. El tudom képzelni, hogy hozzá menjek.
Stacy szerelmének lenni nem semmi kaland, de senki mással nem vágtam volna bele.
- Ha ezt akarod, akkor így kell lennie. - Ő az igazi. Szertetem őt.
Te jóságos ég!
Menyasszony vagyok!
Remélem, készen áll.
Megtaláltam álmaim hercegét,
de lehet, hogy túlságosan soknak tart engem.
Idegesnek tűnsz.
Kompromisszumot kell kötnöm.
Jól átgondoltad a döntésed?
Életem legnagyobb döntése előtt állok, éppen ezért félek.
Stacyvel együtt, karikagyűrűvel az ujjainkon szeretnék távozni innen.
Ideje eldönteni, hogy a szerelem vak-e.
- Szeretném, ha viszonoznák a szerelmemet. - Egek!
Reméltem, hogy a műsorban találok valakit, aki önmagamért szeret.
Mit csináltam rosszul?
A feliratot fordította: Kajner Kata