M-aș căsători cu tine. Da.
Aș vrea să o facem.
Chiar aș vrea.
Când am aflat că ai plecat,
m-am năruit.
Credeam că ne înțelegem pe deplin.
Ne-am spus că ne iubim.
Ne-am spus că de-abia așteptăm să ne petrecem restul vieții împreună.
Nu mi-ai comunicat că ai avea îndoieli.
Emoțiile și îndoielile au început când am aflat despre Lydia.
Am mai multe informații de la ea decât de la tine.
Și nici nu le-am cerut.
Am discutat asta. Nu sunt îndrăgostit de ea.
Din câte mi-a spus, v-ați despărțit doar de câteva luni.
Făcea comentarii inutile
despre ce ți-a cumpărat, ce i-a luat câinelui tău,
ce mașină conduci.
- Nu mă simțeam bine. - Nu mi-ai spus asta.
N-ai fost atent la faptul că mă simțeam vulnerabilă
referitor la o greșeală din trecut.
Ba am fost.
A fost o schimbare totală, precum îți amintești.
- Ți-am cerut iertare. - Da.
- Am zis că trebuia să fiu mai deschis. - Da.
Am vrut să fiu sincer, să te fac să te simți bine, dar…
mai simțeam cumva și nevoia să o protejez pe Lydia.
Știam că v-ați împrietenit
și n-am vrut să-ți bârfesc prietena.
Te puteam surprinde neplăcut spunându-ți anumite chestii despre Lydia.
„Așa vorbește despre tipe cu care a fost? Oare ce va spune despre mine?”
- La asta mă gândeam. - Da.
Orice aș fi făcut, urma să pierd,
dar ar fi trebuit să-ți explic totul,
fiindcă ai fi știut mai bine contextul.
Da.
La câteva săptămâni de când eram împreună,
am aflat că îmi încălca intimitatea.
- Da. - Și m-a mințit când am întrebat-o.
Cum ți-am zis, într-o relație prețuiesc cel mai mult încrederea.
- Da. - I-am zis că n-o să meargă.
Și am rupt relația.
M-a tot sunat, mi-a trimis mesaje, m-a tot contactat.
Și-a cerut scuze
și a părut să aibă remușcări sincere.
M-am gândit că trecuse deja ceva timp
și poate ar trebui să-i mai dau o șansă.
Și am început să ne vedem din nou.
În scurt timp,
am început să primesc mesaje de la oameni
care făceau capturi de ecran cu contul ei de Instagram și mă întrebau dacă o cunosc.
Le-am zis: „Da, e Lydia.”
Mi-au spus că se uita la postările lor de pe Instagram de săptămâni bune.
Am aflat că se uita la toți cei pe care-i urmăream eu
și îi supraveghea.
Și cel mai rău a fost că a trecut cu mașina pe lângă casa mea,
a pozat aleea unde parcasem mașina și mi-a trimis un mesaj: „Te văd.”
M-am panicat.
Nu știam ce să fac.
Dar știam că aceasta nu este…
o relație sănătoasă.
Așa că n-am mai vorbit cu ea.
După o vreme…
am început să mă simt prost.
Ea avea multe probleme.
Tocmai pierduse pe cineva.
Deși mi se părea o relație nesănătoasă,
m-am gândit că are nevoie de mine.
Așa că am tot vorbit cu ea până când am crezut că deja își revenea.
Avea mulți prieteni noi.
Mergea la terapie, îi era mult mai bine, așa că am rupt-o cu ea.
Și… Nu știu.
Nu ți-am spus fiindcă nu voiam să dezgrop trecutul, dar sunt uluit.
Și realizez că trebuia să-ți fi spus,
ca să știi că poate Lydia încă mă place și încă o obsedez.
Că poate că nu are cele mai bune intenții când vine vorba de mine.
Și poate ai fi putut să ții garda mai sus.
Între voi e o poveste lungă
și nu-mi pasă de toate astea.
E normal. Suntem adulți și avem relații.
Dar pe mine m-a alarmat
faptul că erai foarte îngrijorat de situația dintre ea și Milton.
Ai făcut comentarii despre ea și Milton.
Că el nu e pregătit pentru căsătorie și nu vrei ca ea să sufere.
Poate chiar îți pasă doar de binele ei.
Dar simțeam că încă mai există o relație.
Am mai aflat și că ea știa că vei fi aici înainte să ajungeți aici.
A spus cuiva asta?
Le-a spus unor fete în ziua când am ajuns
că simte că va da peste cineva din trecut.
Sinceră să fiu,
m-am întrebat o vreme, după reacția ta,
dacă ați plănuit să fiți aici împreună.
Nu știam dacă aici e…
Dacă voiați să apăreți la televizor, trebuia să mergeți la The Ultimatum.
- De ce naiba am face asta? - Nu știu.
N-are nicio noimă.
Și cum ar fi fost?
Am fi venit, ne-am fi prefăcut că nu ne cunoaștem
și am fi început o relație falsă?
Apoi ne-am fi reîntors la prietenii noștri care se știau deja
și ei toți s-ar fi prefăcut…
- Termină! - Cum?
Ție ți se pare că are sens?
- De ce… - Nu, dar…
Fata asta…
Poate ați zis că vă despărțiți ca să participați.
- Cine mai știe? - Nu.
În seara când am discutat,
am spus ceva ce am luat drept glumă.
Dar poate era îndreptățită să înțeleagă greșit.
- Da. - Ce ai spus?
„Dacă Uche nu mă cere, ți-l dau înapoi.”
Dar n-am vorbit serios. Nu eram serioasă.
- Când am zis… - Dar ea era.
- Ea era serioasă. - Nu chiar.
Strica experimentul, din perspectiva mea.
Când am plecat, nu credeam că nu vom mai încerca să avem o relație.
Nu era finalul la care mă așteptam.
Și regret.
Și acum ce facem?
Plecând de la baza pe care am clădit-o, cred că încă merită să încercăm.
Eu încă te iubesc și încă mă văd căsătorindu-mă cu tine,
dar am și anumite îndoieli.
Experimentul a fost foarte stresant,
dar și căsnicia este.
Așa e.
Mi-am văzut părinții trecând în căsnicie prin lucruri care ar face acest experiment
să pară o joacă de copii.
Știu.
Dar nu s-au abandonat și nu s-au părăsit.
Poate ai ajuns în acel punct
în care crezi că ar fi trebuit să rămâi…
Problema e că, în sinea ta,
tu separi relația noastră de experiment.
- Da. - Nu?
Zici: „Am plecat, dar nu credeam că relația s-a terminat.”
Dar experimentul și relația noastră sunt unul și același lucru.
Cum ne-am fi cunoscut altfel?
Ne-a ajutat să comunicăm și să ne înțelegem mai bine.
Învățam să las trecutul în urmă, să fiu mai deschis și mai tolerant.
Tu învățai să nu fugi de problemele tale și să poți comunica.
În capsule, când nu ne înțelegeam, stăteam și discutam.
Iar aici, afară,
nici n-am ajuns bine acasă
și tu mă urmăreai pe Instagram, iar apoi nu m-ai mai urmărit.
Pe urmă mi-ai trimis un mesaj vocal.
Până să-ți răspund, l-ai șters și m-ai blocat.
N-am avut cum să te contactez timp de 48 de ore.
Ți-am tot verificat contul de Instagram până m-ai deblocat, apoi te-am contactat.
Nu m-am gândit niciodată să cer pe cineva…
în căsătorie, deși am 33 de ani.
Eram pregătit să-ți cer
să-ți petreci restul vieții alături de mine,
iar tu nu ai apărut.
Mi-ai spus că ai plecat fiindcă te-ai certat cu Lydia.
Ai tot zis că ai plecat din cauza ei, fiindcă n-ai putut face față situației.
Dar adevăratul motiv este că n-ai avut încredere în mine
și nici în relația noastră.
Relația noastră s-a terminat.
Înțeleg.
DRAGOSTE PE NEVĂZUTE
Mă tem că ar putea fi vase murdare în chiuvetă și igrasie.
Crezi că am mucegai acasă?
Igrasie! Inelul roz din jurul toaletei.
O să vezi.
Doamne!
Bine.
E curat.
M-ai speriat.
Și ai flori albastre.
- Tu ai făcut ăsta? - Da.
- Pare cam feminin. - Este. Seamănă cu un magazin de design.
De ce te temeai atât?
Mă așteptam să fie dezgustător.
E mai bine decât mă așteptam de la un burlac.
Deci nu ai noptiere.
Am scăpat de ele când m-am mutat.
Mobila e bine gândită.
- Evident. - O noptieră ar veni aici…
Când ești burlac și nu prea ai oaspeți…
- Când ești burlac, ai oaspeți tot timpul. - Nu știu despre ce vorbești.
Oaspeți care vor o noptieră unde să-și pună bijuteriile sau…
Nu s-a plâns nimeni.
Eu pun bijuteriile și tot restul aici, la obiecte pierdute.
Cum adică?
Să vedem! Ce avem aici?
Tare! Și prezervativele sunt tot la obiecte pierdute.
Sunt foarte responsabil. E ceva de bine.
Avem un inel, cercei…
- Ai cui sunt ăștia? Nu știi. - Nu mai știu.
- Minți. - Nu, chiar nu știu.
Sunt aici de un an și jumătate. Deci…
- Agrafe. - Le arătăm pe toate?
Tu te-ai înfrățit cu diavolul.
Dacă ne căsătorim, n-o să-ți ascund nimic.
- Bine, atunci ai cui sunt? - Nu știu, pe cuvânt. Nu te mint.
Isuse! Bine.
E un gest foarte imatur.
Aruncă-l! Nici nu mai știi al cui e, de ce să-l păstrezi?
Ia să vedem!
Deci nu ai veselă.
Cum să nu? Adică din sticlă sau ceva? Nu.
Vai de mine!
Cred că la 29 de ani… Nu, poate la 26…
Ba nu, niciodată. N-am avut niciodată pahare și farfurii din plastic.
Nici sertar cu obiecte pierdute.
E uimitor.
Nu știu. E ceva ce vine odată cu maturitatea sau așa e el?
- Ziceam că gătim unul pentru altul… - Da.
- M-ai servi din plastic. - Nu m-ai mai iubi?
Aș aduce tacâmuri.
Dar dacă e prima întâlnire, merge strună…
Te-aș judeca fără pic de milă.
Mă străduiesc, gătesc o masă grozavă, dar te servesc din plastic. Tot mă judeci?
- Da. - Aoleu!
I-ai gătit vreunei fete pe care ai cunoscut-o?
- De câteva ori. - Și ai servit-o din plastic.
- Chemi lumea… - Nu m-a judecat nimeni.
Intenția a contat. Dar e bine de știut, iubito.
Știu că provenim din medii diferite.
Am muncit din greu ca să ajung unde sunt.
Nu luam cina la restaurante luxoase sau alte asemenea lucruri.
Nu vreau simți că te pisălogesc.
Doar mă obișnuiesc.
Nu ți-am mai văzut această latură. Și nu uit că ești bărbat.
Ești bărbat. N-o să ai totul impecabil și numai lucruri folositoare.
Așa că eu te ascult, mă asculți și tu.
Ce primești, primești.
Și fie o să mă placi așa cum sunt,
fie nu.
Stacy e mai în vârstă și a avut iubiți mai în vârstă.
Tipi cu zece ani mai mari decât ea,
de puțin peste 40 de ani,
iar eu am 29.
Dar, în același timp, eu sunt mult mai stabil emoțional decât ei.
De asta e cu mine, evident.
Nu cred că vârsta contează.
Sunt chestii mici, cum ar fi farfuriile.
Da.
Fii atent!
Explicația chestiei cu obiectele pierdute.
- M-a cam dezorientat. - În ce sens?
Că păstrezi lucruri care nici nu știi cui aparțin.
Sincer, uit că sunt acolo.
- Nu știu. - De ce nu le arunci?
Nu știu. Suspectezi o legătură sentimentală?
Nu, dar nu înțeleg de ce le ții.
Nu știu.
Știai precis că ai în cameră un sertar cu obiecte pierdute.
- Da. - Era o glumă.
Am văzut raftul aseară și mi-am dat seama că am uitat de el.
L-ai văzut și nu l-ai aruncat.
Da. Nu știu de ce, n-o să te mint…
Știu, dar ești logodit cu mine. Eu aș arunca totul.
Am aruncat pozele pe care le aveam cu altcineva.
Mi se pare ciudat.
Să știu că l-ai văzut aseară, l-ai lăsat așa, iar acum îmi spui glumind…
Nu știu, nu mi se pare amuzant.
Am păstrat totul ca să vezi cum era viața mea înainte de tine.
Și ce înseamnă asta?
Că vreau să mă accepți așa cum sunt.
Deci voiai să văd…
- Nu voiam să vezi. - De ce nu l-ai aruncat?
Ce vrei să spui? Că o fac intenționat?
Nu. Dar știai că vin să-ți văd casa și nu l-ai aruncat.
- Am zis… - Și asta fiindcă voiai să știu cine ești.
Înțeleg că voiai să te văd ca pe un mare crai care agață fete.
Gătești pentru oricine, fără să-ți pese cum îi servești. Cam asta pricep eu.
Am vrut să fiu cât mai autentic,
gândindu-mă că te vei uita în toate sertarele.
Urma clar să treci prin toate dulapurile.
Știu, dar orice om sănătos la cap sau logodit ar lua cerceii și inelele
care nici nu mai știe cui aparțin și le-ar arunca.
Voiam să rămână ca să-mi vezi casa. Nu știi nimic despre mine…
Cum nu știu nimic despre tine?
Despre cum e la mine.
De ce să ne prefacem că nu am avut o viață înainte?
Nu asta fac. Ți-am povestit viața mea.
Dar, din respect pentru tine, am aruncat ceea ce nu voiam să vezi.
Nu contau, așa că le-am aruncat.
Ești logodnica mea. Crezi că m-aș lăuda față de tine cu tipele din viața mea?
- Simt… - Nu asta zic.
Nu de asta sunt supărată. Nu mă aștept să treci…
- Dar ești supărată? - Da.
Nu înțeleg. Nu e logic.
Iar ce spui tu acum nu mă ajută absolut deloc să înțeleg.
Mă face să mă întreb dacă ești pregătit să te dedici cuiva, să faci compromisuri.
Răspunsurile tale merg în direcția „ei bine, așa sunt eu”.
Dacă mă cunoșteai în alt context și nu te serveam pe farfurie de sticlă,
eram sub standardele tale și-mi dădeai papucii din cauza asta?
Mi s-a părut că ai fost materialistă.
Uite ce e…
Mă asculți măcar?
- Da. Și încerc să-ți răspund. - Bine.
Am fost în aceeași situație.
Dacă știu că-ți place ceva, o fac fiindcă știu că-ți place.
Asta spuneam, iar tu faci să pară
că mă gândeam la chestii materiale.
- Așa mi s-a părut. - Bine.
Ți-am și spus că efortul contează.
- Înțeleg… - Poți să nu mă mai întrerupi?
Nu vreau să fiu aici. Vreau să merg acasă.
Știu că probabil ești tare frustrată acum.
Probabil nu vrei să fiu lângă tine.
Știu că e nasol, dar mi-ai spus că vrei pe cineva care să lupte.
Iar eu lupt.
Vreau doar să știi că te iubesc.
15 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
- Bună! - Bună!
- Ce faci?
- Îmi pare bine. - Și mie.
- Ce faceți? Încântat! - Bună!
MAMA LYDIEI
Lydia e logodnica mea și sunt emoționat să-i cunosc pe mama și pe fratele ei,
fiindcă știu că prima impresie contează.
Vreau să fac impresie bună și mă întreb
dacă ar trebui să par foarte matur
sau foarte iubitor.
Întâlnirea cu mama ei e…
E mare lucru.
Dacă mă acceptă și mă place,
cred că totul va merge bine.
- Ești fericit cu Lydia? - Poftim?
- Ești fericit cu Lydia? - Da.
Ce sentimente ai față de Lydia?
Când sunt cu ea, suntem iar ca doi copii.
Glumim mereu, ne alergăm prin casă.
E zgomotos și pașnic în același timp.
Dar știi că e și ceva serios, nu?
În capsule, am vorbit despre muncă și despre familiile noastre.
Despre diferențele dintre noi
și despre cât de bine ne completăm.
L-am întrebat dacă este pregătit
să facă față tuturor provocărilor cu care ne vom confrunta.
Și dacă e pregătit să se căsătorească cu mine.
I-am zis că da.
În fiecare rol al vieții, căsătoria, fii…
- Copiii. - Câți copii ai?
- Câți copii am? - Câți vrei?
- Trei. Cred că trei ar fi bine. - Îmi place acest număr.
Vreau doi și aș adopta unul.
Vrea să adopte unul. Și am fost de acord, dar…
O să te întreb iar după primul.
- Nu fi rău! - Nu simt că…
Trebuie să fie cel puțin doi.
Primul născut e tăcut.
- Nu e adevărat. - Și al doilea…
Ei bine, al doilea…
Mamă!
…e numai păr.
- E plină de pasiune. - Semăn cu ea.
Când intram în capsule, știam mereu dacă e Lydia.
Auzeam o voce și ziceam: „Da, e Lydia.”
Știu.
Fiindcă vorbește tare.
Așa e vocea mea.
În avion, când veneam, se uitau la noi din spatele avionului.
Eram…
Râdeam și noi. Și ea râde și vorbește tare.
- E profă, ridică vocea. - În liceu, am făcut spaniolă doi ani.
Iar tot ce știi în spaniolă…
Me gusta, no me gusta.
Me gusta, no me gusta. Bine.
Ceva despre un băiat?
Dacă ai copii, vrei să fie bilingvi?
- Da, e important. - Am discutat asta deja.
I-am zis că acasă vor vorbi doar spaniolă.
Deci n-ați discutat, doar i-ai spus cum va fi.
Da.
Ceri foarte multe. Când vrea ea ceva…
- Știu. - Nu-i spune asta!
- Cere foarte multe. - Da.
Cum rezolvați disputele?
- Lydia e obsesivă. - Nu! De la ea mi se trage.
Zice: „Periuța ta de dinți e pe blat. De ce nu e în sertar?”
- Acolo e locul ei! - Dar stă la fel de bine și pe blat…
A lăsat pasta de dinți fără capac.
Nu e așa.
- N-am… - Nu.
- Ba da! - Nu.
Degeaba te chinui cu ea.
- Lasă prosopul pe podea. - Nu a fost așa.
- Nu l-a ridicat de jos! - Uneori trebuie să fugi la muncă.
Și nu poți întârzia…
Vreau să-ți iau partea, dar lupți în zadar, prietene.
E bine, fiindcă ajungem mereu la un compromis.
El mă ascultă.
Dacă zic că nu-mi place ceva,
încearcă imediat să corecteze.
Vrea să înțeleagă ce mă deranjează.
Iar eu știu că mă susții, te asigur de asta.
E unul dintre cele mai importante lucruri.
Și nu e ceva ce iau de-a gata.
Mai încet! Trebuie să traduc.
A fost mereu o fire aventuroasă.
Ea a făcut mereu lucruri pline… de emoție?
- De pasiune. - Și de pasiune.
Da.
Nu plânge!
- Nu! - A plâns deja de trei ori.
- Te iubesc. - Te iubesc mult!
Știu. Și eu te iubesc nespus de mult.
„Eu vreau doar să fiți fericiți. Amândoi.”
E foarte diferit, când văd legătura dintre voi și felul cum v-ați emoționat…
- E bine. - Nu sunt obișnuit așa.
Dar mi-am dorit mereu asta pentru familia mea.
- Cum? - A zis: „Te acceptăm în familia noastră.”
Mulțumesc.
Sunt de acord. Îl ținem.
- Îl ținem? Îți place? - Îl ținem. Da.
Nu acceptăm retururi.
- Da. - Fără retur.
Nu. Te rog.
- Da. - Fără retur.
Iar când veți aștepta un copil, noi mergem în croazieră 12 luni, până când se naște.
Nu vrem să stăm cu ea cât e însărcinată.
E prea târziu să renunț?
Noroc!
- Bun-venit în familia mea! - Mersi!
Dacă nu intru direct de pe autostradă,
uit cum se ajunge acasă la tata.
De când locuiește aici?
Cred că de vreo șase ani.
Bine.
Aseară m-am supărat,
dar n-am mai avut niciodată un partener care să-mi spună
că, deși sunt îngrozitoare și el regretă, va rămâne cu mine.
„Ești sigur?”
Într-un fel, e macho și dur. Când e vorba de sentimente, nu e așa, iar asta mă miră.
Tocmai ăsta e farmecul lui. Asta mă atrage și mă face să am încredere în el.
E o blândețe ivită de nicăieri.
Ai mai bătut vreun drum care să pară atât de lung?
Da. Când ne-am văzut prima oară.
E ceva complet neașteptat la un mascul feroce ca el.
- Bună! - Bună!
SORA LUI STACY
- Bună! - Doamne!
Ce faceți?
- Ce faci? - Bine, mulțumesc.
- Încântat! - Asemenea!
- Îmi pare bine. - El e Dale, tatăl meu.
- Îmi pare bine. - Și mie.
Haideți să bem ceva și să-l cunoașteți pe Izzy!
De-abia aștept!
Fierb de nerăbdare.
Ce frumos e!
Da! E de la logodnă.
- Da. - Inelul.
- E superb. - Mulțumesc. E foarte strălucitor.
- Ce drăguț e! - Doamne!
Are cel mai frumos inel.
E frumos.
În capsule, a întrebat ce inel vreau. Zic: „Tip verighetă sau unul cu piatră.”
- Poftim! - Și nu miră pe nimeni acest răspuns.
- Bem pentru voi! Ne bucurăm că ești aici. - Felicitări!
- Mulțumesc!
- Bun-venit în familie! - Da!
- Mersi! - Familia cea țicnită.
- Da! - Sănătate!
Mulțumesc.
Doamne!
Cum a fost să creșteți trei fete?
- Mare bătaie de cap. - Da?
Odată, am plecat în călătorie.
- Și au luat o valiză întreagă cu pantofi. - Mergeam două săptămâni în Franța.
- Valiza era atât de mare. - Era mare…
La Nisa, șoferul o ridică și zice: „Ce e aici?” Zic: „Pantofi. Doar pantofi.”
- Aici? - Nu.
În Franța. Toată familia a mers în Franța.
Probabil… Știu că ți-e foame. Puneți-vă pe farfurie!
Stăm pe canapea. Avem multe de vorbit.
Poate e unica ocazie de a sta cu tine și discutăm despre o nuntă. E mare lucru.
Ce te face să știi sută la sută că vrei să te căsătorești cu Stacy?
Stacy mă cunoștea pe deplin deși nici nu mă văzuse de după acel zid.
Orice gândeam sau simțeam, ea punea imediat în cuvinte.
Așa face ea.
Noi te cunoaștem foarte bine.
Nu ești cineva care ia decizii pripite.
- Deloc. - În niciun caz.
Și acum vorbești despre căsătorie. De unde știi că ești pregătită?
Îl cunosc și știu că el e alesul.
M-ați mai auzit spunând că vreau să mă mărit? Nu.
E un șoc pentru noi că ai ajuns în acest punct.
Credeți că mai există discuții pe care nu le-ați avut încă?
Ceva ce nu i-ai spus, despre care va afla?
Ne ascunzi vreun secret?
- Nu. - Serios…
- Ai o familie secretă? - Nu.
- Tocmai și-a luat pașaport. - Nu ai mai avut?
N-am fost într-o situație financiară care să-mi permită să călătoresc.
Acum sunt pe picior de plecare.
Vreau să fac o poză siropoasă în fața Turnului Eiffel.
- Doamne! - Cam așa.
N-a fost la New York. N-a fost nicăieri.
New York și California sunt statele unde am vrut mereu să merg și n-am ajuns.
Ai spus că nu ai călătorit din cauza situației financiare.
La aproape 30 de ani, cam știi ce carieră profesională ai.
Te simți pe drumul cel bun, profesional vorbind?
Călătoriile sunt importante pentru Stacy.
Poate că nu o spune, dar călătorește mai mult decât majoritatea oamenilor.
Și nu e deloc ieftin, deci…
- Da. - Cum e… Nici nu știu cu ce te ocupi.
- Lucram în vânzări. - Da.
Și am plecat. Anul acesta îmi doream un echilibru mai bun între muncă și viață.
Urma să fiu mai egoist, să călătoresc mai mult și să nu mă mai spetesc muncind.
Nu mă pricep la asigurări, dar m-a sunat un amic.
Zice: „Ai lucrat mult în vânzări.” Aveam nouă ani de experiență.
„Hai la firma unde lucrez!” Am plecat o săptămână, aveam o vacanță în Colorado.
Am revenit, am lucrat câteva zile, apoi am plecat pentru asta.
Deci încă mai ai slujbă?
- Da. Sunt de acord, mă susțin. - E important.
- E muncă grea. - Eu întrebam dacă are slujbă sau mașină.
În capsule, se discută totul.
Despre ce vrei în viață, despre valori, despre copii.
Și ce părere ai despre copii?
Suntem pe aceeași lungime de undă. Dacă îi vom avea, bine, dacă nu, tot bine.
Ați trecut până acum prin vreo dificultate
cu care nu erați obișnuiți ca celibatari?
Da.
- Vrei să te bagi în asta? - Da. Hai să le spunem!
Nu mă așteptam ca apartamentul lui să fie ca Hotelul Ritz.
Știam că e burlac și locuiește singur.
Dar, când stai cu mine,
trebuie să existe farfurii și pahare.
Am farfurii și castroane din plastic, nu din sticlă.
Și tacâmuri de unică folosință.
Aveai furculițe de plastic… Nu știu situația exactă…
Și cum ați trecut prin asta?
Tu ai ajuns într-o situație neobișnuită. Iar pentru tine era viața de zi cu zi.
- N-a ieșit prea bine. - Da. Și ce ați…
Amândoi ne-am simțit neînțeleși și judecați.
- Da. - Da.
A zis că sunt materialistă.
I-am zis: „Cum să mă impresionezi dacă mâncăm din farfurii de plastic?”
- Da. - Cum ați rezolvat?
A fost printre cele mai bune zile petrecute cu Stacy.
Nu sunt de acord.
În afară de ceartă.
Ea s-a supărat, a ieșit pe terasă. Am ieșit și eu, ne-am suit în mașină.
M-a luat de mână, am ajuns acasă. A zis: „Vrei să vorbim?”
Am zis: „Da, și să rezolvăm.”
Și ne-am împăcat imediat.
- Ea a gătit, am stins lumina. - Vă dați seama?
- Nu pot să cred! - Am pregătit cina!
Am gătit la miezul nopții. Nici mie nu mi-a venit să cred.
E vorba despre prima ceartă sau prima ceartă serioasă,
când ți se face frică să nu fii părăsit.
Dar s-a întors și a spus
că, deși n-a mers bine și poate nu ne împăcăm acum,
și poate nu ne înțelegem,
îmi va fi alături și nu mă va părăsi.
Deci credeți că ați luat decizia corectă
fiindcă, orice ar fi, nu vă veți abandona.
Da.
Asta am și spus amândoi de la început referitor la căsnicie. Că e ceva pe bune.
Ceva foarte serios.
Nu m-am angajat niciodată la așa ceva
fiindcă n-am găsit pe cineva care gândește așa.
Cineva care să lupte cu pasiune.
Când zic că e greu, știu ce vorbesc. Am văzut că se poate duce de râpă.
- Știu. - Știu.
Scuze! E ceva emoționant pentru noi.
Da.
Așa că…
Trebuie să știi ce vorbești
și să știi că lucrurile se pot îndrepta.
Am nevoie de cineva hotărât și motivat, care să lupte și…
- Să nu te părăsească. - Da.
Și văd asta la el în fiecare zi.
Și asta mă face fericită, deși îmi vine să plâng acum.
N-am mai plâns atât în viața mea. Nu sunt o plângăcioasă. Doamne!
În nicio relație de-a lui Stacy din trecut,
n-am mai văzut-o atât de apropiată emoțional și fizic de cineva.
Deci cred că Izzy chiar o face fericită.
Vrei să vorbim?
Însă lui Stacy îi plac restaurantele, călătoriile, lucrurile frumoase. E simplu.
Doamne…
Nu e musai să câștige un purcoi de bani,
dar nici nu vor împărți pe din două nota de la restaurant.
Așa se așteaptă să fie tratată.
Deci poți spune că vom trăi din dragoste,
dar asta va dura până nu mai ai cu ce plăti.
Bun. Cum vi se pare?
- E mult de digerat. - Așa e.
Pricep treaba cu dragostea pe nevăzute.
Dar și iubirea trebuie să mănânce.
Trebuie să aibă o casă.
Uneori, iubirea trebuie să zboare la clasa întâi.
O iubesc mult, dar îi place să fie activă, văd că vreți să călătoriți și câte altele.
Deci…
Unde te vezi peste cinci sau zece ani?
Ce o să… Știi cum stai acum.
Da…
Cu noua mea oportunitate profesională,
mă îngrijora puțin faptul că e ceva nou.
- Dar potențialul financiar e nelimitat. - Da.
Câștigi cât muncești și asta mă bucură.
- E ceva nou… - Da.
Dar mă bucur, fiindcă voi putea face
ceea ce nu am putut face până acum.
- Da. - Știți?
Mai am și economii.
Am destul de bine grijă de banii mei.
Da, dar nu mă refer doar la bani.
- Da. - Ci…
Ea are nevoie de ajutor sau susținere.
Are o casă pentru care a muncit pe brânci.
- Am discutat asta când am fost la ea. - Da.
Spunea: „Asta va fi casa noastră, știi?
Dacă se strică aerul condiționat, mi-ai da mâine 20.000 ca să-l înlocuiesc?”
- Mai ales cu acea casă. - Exact.
Da, asta ar deveni responsabilitatea ta.
Dar, dacă nu, ar deveni responsabilitatea mea.
Nu-mi fac griji și nu mă stresează faptul că nu i-aș putea oferi ceva
sau că mă voi simți judecat dacă nu voi putea.
Mai mult decât orice, eu mă simt plin de avânt.
- Și ea pare entuziasmată. - Da.
Se adună multe într-un timp foarte scurt, dar eu am speranțe.
Sunt foarte optimist. Cred că ești un om foarte isteț.
Văd că experimentul are unele avantaje.
Văd că, dacă e să fie într-o lună sau într-un an,
voi vă întrebați de ce să mai așteptați.
În viața mea, lucrurile se așază acum.
Și am ales-o pe Stacy tocmai pentru că știe ce vrea.
13 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
- Mă bucur! - Abia aștept să-i văd.
Cum o să bem ceva cu băieții…
- „Ce mai ziceți, golanilor?” - Nu voi cobi.
- Bună! - Bună, prieteni!
Ce faci?
- Ce relaxată pari! - Bună!
Marisita!
- Hola! - Miriam!
GAȘCA DIN CAPSULE
Mă bucur din tot sufletul!
- Uite ce bine arăți! - Știu. Sunt prea…
Eu mănânc carnea. Știți că-mi place.
Nu-mi vine să cred treaba cu JP și Taylor.
- S-au combinat prea devreme. - Nu.
- Nu crezi? - Nu.
Cred că ea nu i-a dat nicio șansă. S-a săturat de JP fiindcă e mai tăcut.
Dar aveau o relație. Poate că el nu-și exprimă bine sentimentele.
Frate, dacă voi avea o fiică, aș vrea să se mărite cu un tip ca el.
- Serios? - Pentru mine, el e Căpitanul America.
Vine Johnie! Doamne!
Știi cine e?
- Nu știu. - Prietena ta, Johnie.
- Doamne! Ce faci? - Mergem s-o salutăm?
- Eu n-o să fac nimic. - Ai venit!
E complicat.
- Înțeleg. - Ești foarte politicoasă.
- O să mă așez. Pot să beau ceva? - Da. Alege orice vrei!
Johnie e penibilă.
E absolut penibilă.
În salon, eram tot timpul prietenoase.
Vorbeam, glumeam, ne distram.
Iar apoi, eu m-am prins înaintea ei că amândouă vorbim cu aceeași persoană.
M-am simțit oribil.
Îmi părea rău pentru ea.
Mă simțeam tristă fiindcă știam că Izzy mă alesese pe mine drept iubită.
Mi-a părut rău pentru ea și, când a aflat,
a început să mă vorbească de rău față de toată lumea.
Chestia asta mă enervează.
MANAGER DE PROIECT
E Josh?
Nu, e Chris.
- Salut! Ce surpriză! - Salut! Ce faci?
- Știi că suntem împreună? - Cum „împreună”?
- Iubit și iubită. - Și-o trag.
Vai de mine!
Chris e iubitul meu.
După ce ne-am despărțit în capsule,
ne-am întâlnit la aeroport.
În clipa în care ne-am reîntâlnit, legătura dintre noi încă mai exista.
Probabil e cel mai bun om pe care l-am cunoscut.
E…
E un om atât de bun,
încât îmi spun zilnic că aș vrea să îi semăn mai mult.
Mama l-a văzut și a zis: „E cel mai bun om cu care ai ieșit.”
În cinci minute.
Așa este Chris și sunt recunoscătoare…
că îmi mai dă o șansă.
- Bună, Chris! - Bună!
Mă bucur să vă văd, să asociez fețe cu voci.
S-au întâmplat atât de multe în ultimele două săptămâni!
Bravo, Johnie! Ai cel mai drăguț băiat.
- Mulțumesc. - Da.
Ce tâmpițel ești!
De ce v-ați îmbrăcat așa elegant?
Mai bine prea elegant decât prea puțin elegant.
Știți ce s-a întâmplat?
Era în costum și apoi și-a rupt pantalonii de aici până aici.
Era costumul lui pentru cererea în căsătorie.
Gata, haideți!
- Arriba! - Arriba!
- Abajo! - Abajo!
- Por centro! - Por centro!
- Y por dentro! - Y por dentro!
Să înceapă petrecerea!
Acum sunteți iubiți sau ce?
Suntem.
A trebuit să-l forțez să iasă cu mine.
Cum a fost când ați ajuns acasă? Nu mai țin minte situația exactă…
El m-a părăsit.
- Frumos! - Tare.
Te porți de parcă nu aveam motive.
- Noroc! - Pot fi nașpa.
M-a părăsit și ne-am întâlnit la aeroport.
- V-ați prins la aeroport că vă vreți? - Aproape instantaneu.
Mă întinsesem și încercam să ațipesc.
El vorbea cu tatăl lui
și apoi a plecat.
Mă gândeam că mi-e dor de el.
Apoi a venit, m-a strâns de mână și mi-am zis: „Îl iubesc.”
La aeroport.
Ce șmecher e, nu?
Azi-dimineață, Stacy mi-a zis în glumă
că i-ar fi plăcut să se cace în fursecurile pe care le-a făcut,
ca să ajungă la Johnie.
- Aoleu! - Știu.
Nu știam că e ceva atât de serios.
Mă bucur să te văd.
Pari fericit cu Stacy, iar eu sunt fericită cu Chris.
Mă bucur că am luat acea decizie. Am auzit multe chestii nașpa despre tine.
Aproape tot ce-mi spuneai, nu-mi spuneai doar mie.
- Ești supărat că le spuneam altora… - Nu.
L-ai terminat pe Chris. E de înțeles.
Te place, iar tu mă voiai pe mine. Pricep.
- Și când l-ai chemat înapoi… - De ce ar conta? Nu erai cu mine.
Nu asta a contat pentru mine.
A contat că lui îi spuneai una, iar mie îmi spuneai contrariul.
Aș putea pleca de aici cu Chris și știu exact cum ar fi viața noastră.
Știu cum s-ar purta cu mine. Dar nu m-am îndrăgostit de el.
Mă întreb…
dacă nu repet un tipar cu Izzy.
Am tendința de a fi atrasă de oameni care nu sunt disponibili emoțional.
Dar ești gata de schimbare?
Da. De asta sunt aici.
- V-am spus același lucru. - Deci… Nu e adevărat.
I-ai spus lui Chris că m-ai ales pe mine
fiindcă mai avuseseși relații cu tipi aventuroși, spontani.
- Că eu eram ca alții din trecutul tău. - Așa e.
Mi-ai zis că nu-l vrei pe Chris fiindcă știi cum ar fi și nu l-ai iubi.
- De fapt… - Și ai zis…
Lasă-mă să termin! Te ascult și eu oricât.
Pentru Chris erai prima opțiune și era terminat.
I-am zis ce ai spus despre el.
Și a zis: „Cum naiba? Asta a spus despre tine.”
- Când pot vorbi? Ai vorbit zece minute. - Ai dreptate.
- Pot vorbi acum? - Da.
Mulțumesc.
Tot ce ai spus a fost corect.
Am spus că văd clar viitorul cu Chris.
Iar cu tine aveam cea mai puternică reacție emoțională.
Când te-ai despărțit de mine, am regândit relațiile și repetam un tipar.
Erai prima mea opțiune.
Așa că am fost distru…
De fapt, nu eram doar eu prima ta opțiune.
- Ba erai… - Așa că…
Mă asculți și pe mine puțin?
Când ne întâlneam în capsule, am avut tot timpul o unică opțiune numărul unu.
De asta încerc acum să o dreg cu Chris, care era opțiunea numărul doi.
Până la urmă, aveai dreptate.
Nu-mi ești menit, nu-ți sunt menită. Cred că suntem instabili emoționali.
Dacă pot să-ți dau un sfat…
- N-am nevoie de sfatul tău. - Dacă…
Ba cred că ai. Nu e vorba doar de mine.
Toți cred că ești dubioasă rău.
- Bine. - Sincer…
Mulțumesc.
Nu vreau să te jignesc.
La un moment dat, am fost legat afectiv de tine,
dar mă bucur că n-am sfârșit împreună.
Nu din cauza legăturii dintre noi, ci a tuturor celor auzite.
Nu faci un efort să pricepi exact ce spui?
- Știu exact ce spun. - Nu e legat de mine, sunt doar bârfe.
Eu nu sunt deloc așa ca om.
Dar cum ești? Căci despre asta e experimentul.
Încerc să-ți zic, dar n-asculți niciodată.
Când nu te-am ascultat? Am ascultat tot ce mi-ai spus.
Fiindcă nu sunt dubioasă rău.
Aș fi cu cel mai drăguț tip de aici, dacă aș fi?
Nu știți prin ce am trecut. Voi sunteți dubioși rău.
Am terminat. Nici măcar nu mă asculți.
- Mult noroc! - Mult noroc ție, frate!
Așa pățești când umbli cu fofârlica.
Mai rău de atât nu se putea.
- A zis că sunt cea mai dubioasă de aici. - Ce?
Practic, m-a făcut nenorocită.
…cum se simte…
Păi…
Nimeni nu crede asta, nu?
Nimeni nu crede asta în afară de el.
- Ești în regulă? - Crede că nu te merit. Asta îmi spunea.
Stace!
Ce e?
Haide!
Ce porcărie! Nu știe nimic despre noi.
M-a durut cel mai mult că a zis
că știe ce tip grozav ești, iar eu sunt o nenorocită.
Nu ești. Știi bine că nu ești.
Nu asculta de cineva care vrea să te jignească!
Și zicea că ați vorbit despre mine și amândoi ați decis că sunt groaznică.
Crezi că aș fi aici dacă aș fi decis asta?
- Cred că nu. - Inventează chestii.
Îl urăsc!
M-am îndrăgostit de tine. Nu ești rea.
Persoanele care contează nu cred că ești un om rău.
Cele care nu contează pot avea propriile opinii, dar cui îi pasă?
Bine?
Ce mult te iubesc!
- Te simți bine? - Da.
- I-am zis că a făcut niște rahaturi… - Adică?
I-am zis că e dubioasă rău.
- Și o tot jigneam. - Și ea ce a spus?
„Voi sunteți dubioși.”
- Și m-am enervat. - Cum adică toți sunt dubioși?
Asta încercam să-i zic. „Ce spui tu n-are logică.”
Mi se rupe dacă are logică ce spune ea.
Sunt recunoscător că sunt cu tine.
Doar la asta mă gândesc acum.
- Te iubesc mult! - Și eu.
Și mă bucur că putem comunica.
- Pari cam tulburat. - Doamne!
Nu sunt tulburat, ci doar enervat.
Dar ai spus că n-a zis nimic. De ce ești supărat?
Nu-mi place să mi se zică chestii neadevărate.
Ce chestii neadevărate ți-a zis?
Că sunt dubios.
- Doar atât? - Da.
Era legat de mine? Ce voia să zică?
Nu era legat cu tine. Mă apăram mai mult pe mine și pe prietenii mei.
- Adică pe cel cu care stă acum. - Exact.
- Nu-mi pasă. - E pierdută. Roagă-te pentru ea!
Nici nu-mi pasă de ea. Doar că…
Fiind aici și văzându-i pe toți…
- Nu mă compara cu o distrusă! - Nu…
- Nu mă aprecia doar fiindcă e nebună! - Nu e asta.
Mă bucur că reacționăm la fel la tot ce se întâmplă.
- Deci a mers bine. - Da.
Ce pașnici păreți voi aici!
Îl vrem pe Uche!
- Fir-ar să fie! - Salut!
- Ce faci? - Ce mai zici, frate?
Ce mai faci?
E prima dată când îl văd pe Uche după tot ce s-a întâmplat cu Aaliyah.
Îmi amintesc că aveam anumite sentimente pentru acest om.
Avem fursecuri și sosuri.
Bine. Lydia, vrei să stăm de vorbă?
Nu chiar, dar dacă trebuie…
Nu trebuie.
Da, sigur. Vin să vorbesc cu tine.
Dar vreau ceva de băut.
E foarte posibil ca Lydia să fi intrat în experiment cu intenții greșite
și vreau să lămuresc lucrurile.
Am nevoie de o explicație.
Când ne-am cunoscut, a existat o scânteie,
o atracție instantanee, o legătură instantanee între noi.
Faptul că m-am simțit dorit și am simțit că ai nevoie de mine
m-a făcut să mă apropii de tine.
Ai multe calități pe care le-am apreciat.
Ești deșteaptă, ambițioasă, sufletistă.
Cum ai aflat ce culoare prefer, ai purtat imediat o rochie albastră.
Ai aflat ce băutură prefer și, după o săptămână, ai trimis o sticlă.
Prin aceste chestii, vedeam zilnic că depui eforturi.
Era ceva ce îmi plăcea mult la tine.
Doamne!
Cred că trebuie să fim sinceri.
- Fără minciuni, drame și prostii. - Eu nu mint.
Nu spun că minți.
Îți amintești de prima discuție în care…
nu ai fost sinceră cu mine, nu?
- Și… - Nici tu nu erai sincer.
În acel moment, eram. Și ți-am dezvăluit totul.
În schimb, tu m-ai mințit.
- Onest… - Nu am mințit.
Nu vreau să ne contrazicem. Îți spun cum e din perspectiva mea.
Dar perspectiva ta… Eu îți spun că nu te-am mințit.
Dacă erai sinceră cu mine, de ce m-am supărat? Explică!
De ce m-am supărat?
Nu mă apuc să discut experiențele noastre din trecut.
Și eu îți spun că nu încerc să discut ce a fost…
Dar ridici vocea.
A fost… O să-ți explic.
Mi-ai pus o întrebare. Am fost sincer și te-am întrebat…
- …de ce mă întrebi asta. - După o vreme.
- N-a fost imediat. - Dar ți-am zis adevărul.
Apoi te-am întrebat de ce mă întrebi asta și tu nu ai fost sinceră.
Ai spus: „Am avut o intuiție.”
- Așa era. - Îmi scotoceai prin lucruri.
Nu scotoceam deloc. Am deschis un sertar.
- N-ai fost sinceră. - Ascultă!
- Ascultă, Uche! - Nu mi-ai spus.
- Stai așa! - Nu.
- Ascultă! - N-ai zis: „Uite…”
Nu te las să-mi vorbești așa. Ascultă!
- Auzi? - „Așa am aflat”. Mințeai…
- În final… - Nu erai sinceră…
În final, nu trebuie să fim împreună.
- Vreau să termin. Nu ți-am spus totul. - Nici nu vreau să vorbim.
- Ești narcisist. - Stai să termin!
Lasă-mă să termin!
- Te rog. - Nu îmi place.
Treci încoace, Milton! Unde naiba ai fost?
Nu aveam voie să fac pipi?
Iubita ta vorbește și se ceartă cu Uche.
- Salutare, prieteni! - Salut, Milton!
Ce faceți?
- Te căutam. Unde ai fost? - Mă pișam, la pisoar.
Mulțumesc pentru clarificare.
Te deranjează dacă discut puțin doar cu Lydia?
Puteți, dar am treabă cu Lydia în zece minute.
- Lasă-mă să discut! - Bine, aștept afară.
- Mulțumesc. - Pa!
Pe scurt…
Ce vrei de fapt să-mi…
Trecem mai departe, fiindcă ai treabă în zece minute sau așa ceva.
Când am reînceput să vorbim,
primeam mesaje de la fete pe care le urmăresc pe Instagram
și-mi spuneau că le urmăreai postările.
Poftim?
Îmi trimiteau capturi de ecran cu profilul tău și spuneau
că le urmărești postările de săptămâni întregi.
- Le urmăreai postările. - Nu știu. Poate era…
- Nu înțeleg algoritmul Instagram. - Am spus că nu mințim.
- Îmi luai urmăritorii… - Nu mint.
- Alegeai fetele. - De ce aș fi făcut asta?
Cum de îmi scriau oamenii că le urmărești întruna conturile
și se simt prost?
- În plus… Stai puțin! - Ai uitat cum mergeau lucrurile?
Într-o zi, ai trecut pe lângă casa mea…
- Mi-ai pozat casa. - Nu.
Și mi-ai trimis poza. Ai scris: „Te văd.”
Eram în trecere. Vorbeam și noi.
Să nu spui că nu aveai pe nimeni!
- E o discuție sterilă. - Îți zic ce simt.
Serios? Capturi de ecran?
E ridicol.
Știe ce s-a întâmplat de fapt între noi.
Știe foarte bine.
Dar n-o să spună.
Vrei să spun ce s-a întâmplat de fapt? Îmi spui ce era cu mesajele erotice?
S-a culcat cu o fată când ieșea cu mine,
apoi a avut tupeul să o judece pe Aaliyah când ea i-a împărtășit trecutul ei.
- Nu mai am nimic de spus. - Vreau să…
- Un ultim lucru îți mai zic. - Nu. După toate astea?
- Sunt foarte dezamăgită de tine. - Un ultim lucru.
- Foarte dezamăgită. Păreai de treabă. - Ți-am arătat.
- Porcăria asta? - Ai văzut.
- N-am chef de tot rahatul ăsta! - Tocmai ți-am arătat.
- Iar pleci? - Da.
Crede-mă, e ultima oară când mă mai vezi!
- Nu pot vorbi cu tine. - Să nu te mai văd!
- Asta-i treaba. - Arogantule!
Nu accept acest rahat! Ar trebui să te cauți.
Nu eu bântui pe conturile de Instagram ale altora.
- Milton! - Lydia!
Unde e Milton?
Milton!
Am terminat.
Dacă eu și Milton putem trece peste asta, putem trece peste orice.
Hai să luăm distanță! Aș vrea să vorbim.
DIN EPISOADELE URMĂTOARE
Îmi dai senzația că nu îți sunt de ajuns.
- Încerci să te aperi. - Nu ai fost onestă.
- Ce îți datorez? Nu am încredere în tine. - Am făcut și greșeli…
Ești de căcat.
În adâncul sufletului, mă întreb: „Chiar e potrivită pentru fiul meu?”
Doamne!
Eram curioasă ce vede cineva de 30 de ani la cineva de 24.
E ceva fals.
Lydia plănuia să fie aici cu mine.
Nu e soarta.
A plănuit să fim amândoi aici fiindcă nu suporta că ne-am despărțit.
Milton!
Îl iubesc pe Izzy, e uimitor. E cel mai bun om pe care l-am cunoscut.
Mergem până la capăt, luptăm unul pentru celălalt.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Ne căutam perechea. Eu voiam să-mi găsesc un soț.
Și știi ceva? L-am găsit.
Îl iubesc pe Izzy. Mă văd căsătorindu-mă cu el.
E o nebunie să fiu îndrăgostit de Stacy, dar ea e cea cu care vrea să fiu.
- Când e cine trebuie, îți dorești mult. - Da, o iubesc.
Doamne!
Eu sunt mireasa!
Sper doar că e pregătit.
E bărbatul visurilor mele, dar poate crede că sunt prea de tot.
Pari cam stresat.
Cu Lydia, faci compromisuri.
Sigur te-ai gândit bine?
Voi lua cea mai importantă decizie din viața mea și mi-e frică.
Vreau să ies de aici cu un inel pe deget și cu Stacy ca soție.
E timpul să decideți dacă există dragoste pe nevăzute.
- Vreau să fiu iubit așa cum iubesc eu. - Doamne!
Am venit cu speranța de a găsi pe cineva care să mă iubească așa cum sunt.
Unde greșesc?