Jag vill gifta mig med dig.
Jag vill ha det med dig. Det vill jag.
När jag fick veta att du hade åkt,
var det som att jag gick sönder.
Jag trodde att vi förstod varann fullt ut.
Vi sa att vi älskade varann.
Vi pratade om hur spännande det var
att få dela livet med varann.
Du uttryckte inte några som helst tvivel.
Känslorna och tvivlen kom när jag fick veta om Lydia.
Jag fick veta mer av henne än av dig.
Jag bad inte ens om det.
Vi pratade om det. Jag har inga känslor för henne.
Enligt henne slutade ni ses för bara några månader sen.
Hon kom med en massa onödiga kommentarer
om sånt hon har gett dig eller din hund eller vad du kör för bil.
-Det kändes obekvämt. -Men du sa inget till mig.
Du tog inte särskilt bra när jag öppnade mig
angående ett misstag jag hade begått.
Jo, det gjorde jag.
Jag gjorde en helomvändning.
-Och bad om ursäkt. -Ja.
-Jag sa: "Jag borde ha varit mer öppen." -Okej.
Jag ville vara ärlig och lugna dig, men samtidigt…
…kände jag av nån anledning ett behov av att skydda Lydia
och hennes känslor. Och ni blev ju vänner.
Jag ville inte snacka skit om dina vänner.
Om jag hade berättat saker om Lydia, kanske du hade tänkt: "Oj.
Pratar han så om kvinnor han har dejtat? Vad ska han då säga om mig?"
-Jag tänkte på allt sånt. -Okej.
Jag skulle förlora oavsett vad jag gjorde,
men jag borde ha förklarat det för dig, för då hade du haft mer att gå på.
Ja.
Några veckor efter att vi började dejta,
upptäckte jag att hon gjorde intrång i mitt privatliv.
-Okej. -Och hon ljög om det.
Och som jag sa:
-Tillit är det viktigaste för mig. -Ja.
Jag sa att det inte funkade och gjorde slut.
Hon fortsatte ringa och messa. Hon fortsatte att höra av sig.
Hon bad om ursäkt för det och verkade uppriktigt ångerfull,
och jag tänkte: "Okej, det har gått lite tid.
Jag kanske kan ge henne en chans till."
Så vi började träffas igen.
Kort efter det
började jag få meddelanden från folk
som skickade mig skärmdumpar från hennes Instagram.
De undrade om jag kände henne.
Jag sa: "Ja, det är Lydia."
Och de berättade
att hon hade kollat på deras stories i flera veckor.
Jag fick veta att hon hade gått igenom alla jag följer
och haft koll på dem.
Men det värsta var att hon körde hem till mig,
tog en bild på min uppfart
och messade den till mig med texten: "Jag ser dig."
Jag fick panik.
Jag kände mig rådvill.
Men jag visste att det inte var
en sund relation.
Så jag slutade prata med henne.
Och efter ett tag…
…fick jag dåligt samvete.
Hon gick igenom en jobbig tid.
Hon hade precis förlorat nån.
Så även om jag tyckte att relationen var osund,
tänkte jag att hon behövde mig.
Så vi fortsatte att prata fram till en punkt
då det kändes som att det vände.
Hon hade fått flera nya vänner.
Hon gick i terapi och mådde mycket bättre, så då bröt jag med henne.
Och… jag vet inte.
Jag tog inte upp det, för att jag inte ville rota i det förgångna.
Men nu tänker jag
att jag borde ha berättat det för dig,
för då hade du vetat att Lydia kanske har känslor kvar.
"Hon kanske är besatt av honom.
Och hon kanske inte har de bästa avsikterna vad gäller mig."
Då kanske du hade kunnat vara på din vakt lite mer.
Ni har en lång historia, och det bryr jag mig inte om.
Det är normalt. Vi är vuxna. Vi dejtar.
Men för mig var det oroväckande
att du var så bekymrad för henne och Milton.
Du kom med kommentarer om henne och Milton,
och ifrågasatte om han var redo. Du ville inte att hon skulle bli sårad.
Du kanske bara är mån om hennes välmående,
men det kändes som om det fanns nåt kvar mellan er.
Jag fick också veta att hon visste att du skulle vara med på förhand.
Har hon sagt det?
Hon berättade för några av tjejerna första dagen
att hon kände på sig att hon skulle träffa nån hon kände.
Och jag ska vara ärlig.
Ett tag, efter din reaktion, undrade jag
om ni båda hade planerat att vara med tillsammans.
Jag visste inte om det var…
Alltså, jag… Jag tänkte:
Varför var ni inte med i The Ultimatum istället?
-Vad fan då för? -Jag vet inte.
Det låter ju inte klokt. Vad skulle planen ha varit?
Skulle vi ha åkt dit och låtsats att vi inte kände varann
och byggt upp ett fejkat förhållande?
Sen skulle vi ha åkt hem till våra vänner som redan har träffats.
Skulle alla låtsas att vi inte…
-Sluta. -Vad?
-Låter det klokt? Alltså… -Nej, men…
Alltså, hon…
Ni kanske låtsades göra slut för att få vara med.
-Vem vet? -Nej.
Den där ordväxlingen hon och jag hade den där kvällen…
Jag sa det mest på skämt, men jag förstår om det inte föll i god jord.
-Ja. -Vad sa du, då?
Jag sa: "Om Uche inte friar, kan du ta honom."
Men jag menade det inte.
-När jag sa det… -Du menade det.
-Nej.
Det förstörde experimentet för mig.
När jag åkte hem tänkte jag att vi skulle fortsätta ses.
Jag trodde inte det skulle sluta där.
Och det ångrar jag.
Vad gör vi nu, då?
Med tanke på grunden vi har byggt upp, tycker jag att det är värt ett försök.
Jag älskar dig och kan se oss som gifta,
men samtidigt har jag en del tvivel.
Experimentet var oerhört påfrestande, men det är ett äktenskap också.
Ja.
Mina föräldrar gick igenom saker
som får experimentet att verka som en barnlek i jämförelse.
-Jag vet. -Men de övergav aldrig varann.
Du kanske har kommit fram till det nu,
att du kanske borde ha stannat…
…men problemet är att du verkar
skilja på vårt förhållande och experimentet.
-Ja. -Eller hur?
Du sa: "Jag åkte hem, men trodde att vi skulle ses ändå."
Experimentet och vårt förhållande är samma sak.
Hur skulle vi annars ha träffats?
Det hjälpte oss att kommunicera och bli bättre.
Jag lärde mig att släppa det förflutna och vara mer accepterande.
Och du lärde dig att inte fly från dina problem
och att kommunicera.
Och i kapslarna redde vi ut saker när vi inte var överens.
Men här, i verkligheten,
hann jag inte ens komma hem,
innan du hade följt och avföljt mig på Instagram.
Sen skickade du ett röstmeddelande.
Innan jag hann svara, raderade du det och blockerade mig.
Jag kunde inte kontakta dig på 48 timmar.
Jag fick kolla ditt Instagramkonto tills du avblockerade mig.
Då hörde jag av mig.
Aldrig i hela mitt liv har jag övervägt…
…att fria till nån. Jag är 33 år.
Jag var beredd att be dig dela livet med mig,
men du dök inte upp.
Du sa att du åkte hem för att du hade bråkat med Lydia.
Du säger hela tiden att du åkte på grund av henne
och för att du inte kunde hantera det.
Men den verkliga anledningen är att du inte trodde på mig
och vårt förhållande.
Det är över mellan oss.
Jag förstår.
Jag är orolig för att det ska vara disk och mögel i diskhon.
Tror du att jag har mögel hemma?
Ja, typ den rosa ringen runt toa.
-Vi får väl se. -Herregud!
IZZYS LÄGENHET
-Okej. -Det är rent i alla fall.
Du skrämde mig.
Du har blågröna blommor.
-Har du gjort den själv? -Ja.
-Ganska tjejig. -Mycket tjejig, ja.
Det är som en hobbybutik.
Varför var du så orolig? Jag trodde att det skulle vara äckligt.
Det här är bättre än väntat för en ungkarl.
Du har inga nattduksbord.
De åkte ut när jag flyttade.
Möbler har en funktion.
-Så klart. -Alltså, ett nattduksbord här…
När man är ungkarl och sällan har folk hemma…
När man är ungkarl har man en del folk hemma.
Jag vet inte.
Och de vill gärna ha ett nattduksbord där de kan lägga smycken eller…
Ingen har klagat.
Smycken och sånt brukar hamna här.
-Eller bland hittegodset. -Vad menar du?
Vi ska se. Vad har vi här?
Härligt att kondomerna ligger bland hittegodset.
Jag är ansvarsfull. Det är bra.
Här finns en ring, örhängen…
-Vems är de? Du vet inte. -Inte nu längre.
-Du ljuger. -Nej, jag vet inte.
Jag har bott här i ett och ett halvt år nu, så…
-Hårnålar… -Skulle vi inte berätta allt?
Du sålde din själ till djävulen.
Om vi ska gifta oss vill jag inte dölja nåt för dig.
-Okej. Vems är de, då? -Jag vet faktiskt inte. Det är sant.
Herregud. Okej.
Det känns omoget.
Kasta bort dem. Du vet inte ens vems de är.
Då ska vi se.
Har du inget porslin?
Jo, vad behöver… Vadå, glas och sånt? Nej.
Herregud!
Jag antar att jag när jag var 29… Nej, snarare 26… Nej, aldrig.
Jag har aldrig haft plastmuggar. Eller en hittegodslåda.
Jag blir mållös.
Jag vet inte.
Är det nåt som följer på mognad eller är det sån han är?
-När vi pratade om matlagning… -Ja.
-Du skulle servera på plast. -Skulle du älska mig ändå?
Jag skulle ta med bestick.
Tänk om det var en första dejt och vi klickade…
Jag skulle döma dig som fan.
Tänk om jag hade lagat god mat,
men serverade den på plast. Skulle du döma mig?
-Ja. -Aj.
Har du träffat tjejer och lagat mat till dem?
-Det har hänt. -Och du serverade maten på plast.
-Du sa att du inte… -Ingen dömde mig.
Det var tanken som räknades. Men bra att veta.
Jag vet att vi har olika bakgrund.
Jag har jobbat hårt för att ta mig hit.
Jag har inte haft fina middagar, restaurangbesök och sånt.
Jag gnäller inte på dig nu. Jag försöker bara ta in allt.
Det är en sida av dig jag inte har sett. Men samtidigt… Du är man.
Du är man. Ditt ställe är inte fläckfritt eller vettigt.
Jag lyssnar på dig och du på mig.
Man får det man får.
Antingen gillar du mig som jag är
eller inte.
Stacy är äldre än jag och har dejtat äldre män.
Män som är typ tio år äldre,
som är 40 plus.
Jag är 29.
Samtidigt är jag mycket mer stabil rent känslomässigt
Det är därför hon är med mig.
Så åldern spelar nog ingen roll.
Det är ju småsaker, som tallrikar.
Så, ja…
Här är grejen. Förklaringen för hittegodslådan.
-Den gjorde mig lite avig. -På vilket sätt?
Att du behåller saker fast du inte vet vems de är.
Jag hade ärligt talat glömt bort dem.
Varför kastar du dem inte?
Jag vet inte. Tror du att det är nåt sentimentalt över det?
-Nej. Jag förstår inte varför du har dem. -Jag vet inte.
Du visste exakt var de fanns också.
-Ja. -Som ett skämt.
Jag såg lådan igår när jag var här och tänkte: "Visst, fan. Den glömde jag."
-Men du kastade inte bort dem. -Nej, för att jag inte vill ljuga för dig…
Jag vet, men vi är förlovade. Jag skulle kasta bort dem.
Jag kastade bort bilder på alla jag hade bilder på.
Det känns konstigt.
Du var här igår, men lät allt ligga kvar och sen berättar du om det som ett skämt…
Jag tyckte inte det var roligt.
Jag lämnade kvar det av en anledning. För att visa dig hur mitt liv var förut.
-Vad representerar det, då? -Att du ska acceptera mig som jag är.
Ville du visa upp…
-Nej. -Varför kastade du inte bort det, då?
Tror du att jag gjorde det med flit eller nåt?
Nej. Men du visste att jag skulle komma hit.
-Du lät det vara. -Jag…
Du lät det vara för att jag ska få se vem du var förut.
Jag ser en fuck boy som ligger med folk.
Du lagat mat åt folk. Du struntar i vad andra tycker om serveringen.
Så tolkar jag det.
Jag försökte bara vara helt öppen med allt.
Jag anade att du skulle gå igenom varenda låda.
Och titta igenom skåpen.
Ja, och poängen är att en vettig person,
en förlovad person, skulle ta de där omaka smyckena
som du inte ens vet vems de är och kasta bort dem.
Jag ville bara…
…att du skulle se allt. Du vet ju inget om mig…
-Vet jag inget om dig? -Mitt boende, menar jag.
Ska vi låtsas som om vi inte hade egna liv innan kapslarna?
Nej.
Jag hade också ett liv förut, men av respekt för dig
gjorde jag mig kvitt saker som du inte behöver se.
De betyder inget, så jag kastade dem.
Du är min fästmö. Tror du att jag vill skylta med tjejer jag har dejtat?
Det sa jag inte.
Jag är inte arg för det. Du behöver inte gå igenom…
-Är du arg? -Ja.
Jag är förvirrad. Jag förstår det inte.
Och det du säger nu gör det inte lättare. Inte överhuvudtaget.
Det får mig att undra om du är redo att binda dig.
Om du är redo att ge dig själv till nån och kompromissa,
för ditt svar på allt verkar vara:
"Det är sån här jag är."
Om vi hade träffats utanför kapslarna och jag inte serverat maten på porslin…
Hade du blivit besviken på mig och brutit med mig för det?
Det känns ganska materialistiskt.
-Nej, grejen är… -Hörde du ens vad jag sa?
-Ja. Jag försöker svara. -Okej.
Jag har varit i samma sits. Men om jag vet vad du gillar
ser jag till att fixa det. Det var det som var poängen.
Du får det att låta som om det handlar om saker.
-Det kändes så. -Okej.
Jag sa att det var tanken som…
-Jag vet det… -Kan jag få prata färdigt?
Jag vill inte vara här längre. Jag vill åka hem.
Jag vet att du är jävligt frustrerad nu. Du vill säkert inte ha mig nära.
Jag vet att det suger, men du ville ha nån som kämpar för dig.
Jag gör det. Och du ska veta att jag älskar dig.
15 DAGAR FÖRE BRÖLLOPEN
-Hej. -Hej.
-Hej -Hur är det?
-Hej. -Trevligt att träffas.
-Hej. -Hej!
LYDIA SR LYDIAS MAMMA
Lydia är min fästmö nu, så det känns nervöst
att träffa hennes mamma och bror. Första intrycket är viktigt,
så jag vill göra ett bra intryck. Jag tänker:
"Vill jag verka mogen eller väldigt kärleksfull?"
Att träffa hennes mamma är…
Det är stort.
Om hon kan acceptera och älska mig, så kan vi verkligen få det här att funka.
-Är du lycklig med Lydia? -Ursäkta?
-Är du lycklig med Lydia? -Ja.
Vad känner du för Lydia?
När vi är tillsammans känns det som om vi är barn igen.
Vi fånar oss hela tiden och springer runt där hemma.
Det är högljutt men samtidigt rofyllt.
Men du är väl medveten om allvaret i det?
Vi pratade om jobb och familj i kapslarna.
Vi pratade om hur olika vi är
och att det skapar en bra balans.
Jag sa: "Är du redo att ta dig an alla utmaningar
som vi står inför?"
Är du redo att gifta dig med mig?"
Svar ja.
I alla livets roller, som gifta, med söner…
-Barn. -Hur många barn har du?
-Hur många jag har? -Hur många vill du ha?
-Tre är en bra siffra. -Det låter bra.
Två och adoptera ett.
Han vill adoptera ett. Jag sa okej, men…
Jag frågar igen efter det första.
-Var inte dum. -Jag tycker… Man måste ha minst två.
Den förstfödda är tystlåten.
-Nej, det är han inte. -Och det andra…
Det andra…
Mamma…
…är hårigt.
-Hon är väldigt passionerad. -Efter henne.
I kapslarna visste jag direkt att det var hon när hon kom in.
Jag hörde en röst och tänkte: "Ja. Det är Lydia."
Jag vet.
Hon hörs.
Det är min volym.
På flyget hit tittade de som satt längst bak på oss.
Jag tänkte…
Vi skrattade ju. Hon skrattar och pratar också högt.
För att hon är lärare.
Jag läste spanska två år i skolan.
Vad är det enda du kan på spanska?
Me gusta. No me gusta.
Me gusta. No me gusta. Okej.
Nåt om en pojke?
Vill du att era barn ska bli tvåspråkiga?
-Ja. Det är viktigt. -Vi har pratat om det.
Jag sa att de bara ska prata spanska hemma.
Ni diskuterade alltså inte. Du bestämde bara.
Ja.
Du är väldigt krävande. När hon vill ha nåt, så…
-Jag vet. -Säg inte så.
-Hon är krävande. -Ja.
Hur hanterar ni osämja?
-Lydia har OCD. -Nej!
Det är efter henne.
Hon säger: "Din tandborste ligger på bänken.
-Varför inte i lådan?" -Den ska ligga där!
Kan den inte stå här, bredvid…
Han skruvade inte på korken till tandkrämstuben.
Alltså, jag…
-Jag… -Nej.
-Jo! -Nej.
Den här fajten vinner du aldrig.
-Han lämnar sin handduk på golvet. -Nej, så var det inte.
Och låter den ligga!
Ibland har man bråttom till jobbet. "Jag får inte bli sen…"
Jag vill hjälpa dig, men den fajten vinner du aldrig.
Det som är bra är att vi alltid kan kompromissa.
Han lyssnar.
Jag säger: "Det här stör mig", och så försöker han rätta till det.
Han försöker förstå anledningen.
Och jag vill försäkra dig om att jag vet att du finns där för mig.
Och det är så viktigt.
Och det tar jag inte för givet.
Okej, vänta, så översätter jag.
Hon har alltid varit äventyrlig.
Hon har alltid varit den som varit mest… känslosam?
-Passionerad. -Passionerad.
Ja.
-Gråt inte. -Nej!
Hon har redan gråtit tre gånger.
-Jag älskar dig. -Och jag dig.
Jag vet det. Du är mitt allt.
"Jag vill bara att ni båda ska bli lyckliga."
Det är så annorlunda för mig att se ert starka band,
och att ni alla blev känslosamma. Jag blev lite…
-Vad bra. -Jag är ovan vid det.
Men det är nåt jag alltid har önskat mig för min familj.
-Vad betyder det? -"Vi accepterar dig i vår familj."
Tack.
Ja. Honom behåller vi.
-Jaså? Gillar du honom? -Honom behåller vi.
Inga återköp.
-Okej. -Precis.
Nej. Snälla.
-Okej. -Inga återköp.
Och när ni ska ha barn, åker vi på en 12-månaderskryssning
tills barnet är fött,
för vi fixar inte henne som gravid.
Är det för sent att hoppa av?
-Skål. -Skål.
-Välkommen till familjen. -Tack.
När jag inte kommer från motorvägen blir jag osäker på vägen till pappa.
Hur länge har han bott här?
-Runt sex år, om jag ska gissa. -Okej.
Jag blev ganska arg igår kväll,
men jag har aldrig haft en partner som sagt: "Jag tänker inte gå,
inte ens när du är jobbigast i världen och jag ångrar allt.
Jag lämnar dig inte." Jag tänker: "Är du säker?"
Han är så macho och tuff på ett sätt, men inte med känslor. Det är förbryllande.
Men det är det som är så zsa zsa zsu.
Det får mig att lita på honom när han plötsligt visar sin mjuka sida.
Har en gångbana nånsin känts längre än så här?
Ja. Vid första mötet.
Det är raka motsatsen till
vad man förväntar sig av en maskulin tuffing.
-Hallå! -Hallå!
CHELSEA STACYS SYSTER
-Hej! -Herregud!
Hur är det?
-Hur är det? -Bra. Tack.
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
-Trevligt att träffas. -Min pappa Dale.
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
Nu tar vi ett glas och lär känna Izzy.
Vad spännande.
Vi är så förväntansfulla.
Vad fin.
Ja. Den följde med förlovningen.
-Ja. -Ringen.
-Underbar. -Tack. Den gnistrar.
-Vad fin! -Jisses!
-Hon har den finaste ringen. -Den är fin.
Jag sa det i kapseln. Han frågade vad jag ville ha.
"En slät eller en med en rejäl sten."
-Där ser man. -Ingen blev förvånad.
Skål för er. Vi har sett fram emot det här. Grattis!
-Grattis! -Tack!
-Välkommen till familjen. -Ja!
-Tack. -Och all galenskap.
-Ja! -Gud välsigne dig.
Tack.
Jisses.
-Hur var det att uppfostra tre flickor? -Vi hade fullt sjå.
Ja, jag minns en resa vi gjorde.
-De hade fyllt en hel resväska med skor. -För två veckor i Frankrike, ja!
-Resväskan var så här stor. -Den var stor…
Chauffören i Nice lyfte upp den och undrade vad det var.
"Skor", sa jag. "Bara skor."
-Här? -Nej.
Nej, vi reste till Frankrike.
Ni är säkert…
Ni är hungriga. Plocka åt er.
Vi sätter oss i soffan. Frågorna är många.
Det kanske är den enda tiden vi får ihop
och vi pratar om ett bröllop. Det är stort.
Vad är det med Stacy som gör dig säker på att du vill gifta dig med henne?
Stacy kände mig utan och innan fast hon inte ens fick se mig.
Hon visste hela tiden vad jag tänkte och kände.
Sån är hon.
Vi känner ju dig väl.
Du är ingen som rusar in i nåt.
-Inte alls. -Nej.
Ni pratar om att gifta er. Hur vet du att du är redo?
Jag känner honom. Han är den rätta.
Har jag nånsin sagt att jag vill gifta mig? Nej.
Det faktiskt lite av en chock för oss.
Tror du att det finns saker kvar
som ni borde prata om innan?
Är det nåt du inte har sagt som hon kommer få reda på?
Hemlighåller du nåt för oss?
-Nej, nej. -Allvarligt…
-Har du en hemlig familj? -Nej.
-Han har precis skaffat pass. -Hade du inget?
Nej. Vi hade inte direkt råd att resa.
Nu vill jag bara iväg.
Jag vill göra allt, typ ta en fånig bild framför Eiffeltornet.
-Herregud… -Allt sånt.
Han har inte ens varit i New York.
New York och Kalifornien har jag alltid velat åka till.
Du sa att du inte har rest mycket för att ni inte hade råd.
Strax innan 30 brukar man fundera ut vad man ska jobba med.
Känns det som om du är på rätt väg? För resandet betyder mycket för Stacy.
Hon kanske inte säger det, men du reser mer än de flesta.
Och det är inte billigt, så…
-Precis. -Vad… Jag vet inte vad du jobbar med.
-Jag var företagssäljare. -Okej.
Jag slutade. Jag tänkte:
"Nu vill jag ha bättre balans mellan arbete och fritid.
Jag ska vara lite mer självisk och resa mer."
För jag tröttnade på att slava på.
Jag vet inget om försäkringar, men en vän hörde av sig.
"Du är en bra säljare." Jag har gjort det i nio år.
Han ville att jag skulle börja jobba med honom.
Jag var på semester i Colorado en vecka, kom hem,
jobbade lite och sen började det här.
-Har du jobbet kvar? -Ja.
-De var stöttande. -Det är viktigt.
-Har du ett jobb? -Det är därför jag…
…om man har jobb och bil.
I kapslarna pratar man om allt. Om livsmål, värderingar, barn…
Var står du i fråga om barn?
Vi är överens om det.
Om vi får barn, toppen. Om vi inte får barn är det lugnt.
Är det nåt som har varit svårt?
-Nåt ni inte är vana vid sen förut? -Ja.
-Ska vi prata om det? -Visst. Det kan vi göra.
Hans lägenhet. Jag förväntade mig inte Ritz.
Jag tänkte: "Han bor ensam och är kille."
Men bor man med mig måste det finnas tallrikar och glas.
Jag har plasttallrikar istället för porslin.
Och engångsbestick.
Du har alltså plastgafflar och… Jag vet ju inte resten…
Hur hanterade ni det?
Du tänkte: "Det här är inget jag är van vid."
Och du tänkte: "Så här har jag det jämt."
-Det gick inte så bra. -Ja. Men…
Båda kände sig missförstådda och dömda.
-Ja. -Ja.
Han sa: "Du är materialistisk."
Jag sa: "Vill du inte göra intryck och låta mig äta på nåt annat än papper?"
-Ja. -Hur löste ni det?
-Det var faktiskt en av de bästa dagarna. -Det kan jag inte hålla med om.
Bortsett från grälet.
Hon blev upprörd och gick ut.
Jag gick ut. Vi satte oss i Jeepen.
Hon tog min hand. Vi kom hem. Hon sa: "Vill du prata om det?"
Jag sa: "Ja, vi reder ut det." Och så gjorde vi det tillsammans.
Hon lagade middag.
-Vi släckte. -Otroligt, va?
-Det är inte sant! -Jag lagade middag!
Det var midnatt. "Jag slänger ihop nåt." Imponerande, va?
När man har sitt första stora gräl
och blir rädd, är det lätt att tänka: "Nu lämnar han mig."
När nån kommer tillbaka och säger:
"Det där gick inte så bra, men vi löser det."
Även om vi inte förstår varann, så finns jag här. Jag lämnar dig inte."
Så tryggheten i ert val vilar i vetskapen att ni inte tänker ge upp.
Ja.
Det var det vi båda sa från början
angående äktenskap. Det är på riktigt. Det är på allvar.
Skälet till att jag inte har bundit mig är att jag inte fått den känslan med nån.
Den glöden, den kämparandan. Jag vet att det blir tufft,
för jag har själv sett nåt kollapsa.
-Jag vet. -Jag vet.
Förlåt, det är känslosamt för oss.
Ja.
Så det är…
Man måste veta hur det ser ut och att det kommer att bli bättre.
Jag behöver nån som är bestämd. Typ en kämpe, som…
-Nån som inte ger upp. -Ja.
Det ser jag i honom varje dag.
Det gläder mig, även om jag blir tårögd.
Jag har aldrig gråtit mer. Jag är inte den som gråter. Herregud!
Stacys tidigare förhållanden
har inte verkat lika känslomässigt och fysiskt nära.
Så jag tror att Izzy kan göra henne lycklig.
Vill du prata lite?
Men i slutänden gillar Stacy restaurangbesök och resor.
Hon gillar fina saker.
Jäklar…
Det betyder inte att han måste tjäna storkovan,
men det betyder att hon till exempel inte vill dela på notan.
Hon vill bli ompysslad på det viset.
Man kan tänka att det räcker med kärlek,
men när man inte kan betala räkningarna faller det.
Okej. Vad tycker du om allt det här?
-Det är mycket. -Ja. Jag håller med.
Jag förstår det där med att kärleken är blind.
Men kärleken måste äta också.
Och ha tak över huvudet.
Ibland vill kärleken flyga i första klass.
Hon är…
Jag älskar henne, men hon vill göra saker. Ni verkar båda vilja resa och så vidare.
Så det är väl…
Var ser du dig själv om 5-10 år? Vad har du…
-Du vet ju var du står nu. -Ja. Jag tror att…
Den nya karriärmöjligheten som jag fick…
Jag var lite orolig, särskilt då jag är ny på det.
-Men ekonomiskt saknas det begränsningar. -Ja.
Det blir så bra som man gör det. Det känns spännande.
-Jag är ny… -Ja.
…men jag ser fram emot att kunna göra sånt.
Det har jag aldrig kunnat förut.
-Ja. -Förstår du?
Jag har besparingar och så. Jag hanterar pengar klokt.
Ja. Jag vill inte lägga för mycket fokus på pengar.
-Ja. -Men…
Hon behöver hjälp och stöttning.
Hon har jobbat arslet av sig för huset, plus det andra.
-Vi pratade om det när vi var där. -Ja.
Hon sa: "Det här blir vårt hus.
Om AC:n pajar, kan du tänka dig…
Kan du hjälpa mig att få ihop 20 000 för en ny?"
-Särskilt med det huset. -Ja.
Ja, det är väl ditt ansvar om du tar på dig det.
Men om det inte funkar och det blir mitt ansvar…
Jag är inte orolig för att inte kunna förse henne med saker
eller för att bli dömd om jag inte kan det.
Jag är mest bara full av tillförsikt.
-Hon verkar också vara det. -Ja.
Det är mycket på kort tid, men jag är hoppfull och optimistisk.
Du verkar vara vettig.
Jag kan se fördelarna med experimentet.
Och oavsett om det händer om en månad eller om ett år,
känns det som om ni undrar vad ni väntar på.
Allt i mitt liv faller på plats nu.
Och hon vet vad hon vill.
Det var därför jag satsade på Stacy.
13 DAGAR FÖRE BRÖLLOPEN
-Vad roligt! -Kul att få träffa alla.
När de får några järn i sig blir det full fart.
Jag vill inte jinxa nåt.
-Hallå! -Hej, mina vänner!
Hur är läget?
-Vad du ser avslappnad ut! -Läget?
Marisita!
-Hola. -Miriam!
Vad glad jag blir nu.
-Vad snygg du är. Se på dig. -Ja. De är så…
Jag tar allt kött. Jag gillar det.
Jag fattar inte det där med JP och Taylor.
-De bestämde sig för fort. -Nej.
-Tror du inte det? -Nej.
Hon verkade inte det en chans. Hon tröttnade väl på att JP var så tyst.
Man är ju två om det. Han kanske inte kan prata om sina känslor.
Alltså, om jag nånsin får en dotter får hon gärna gifta sig med nån som han.
-Kom igen. -Ja. Rena rama Captain America.
Johnie är här! Herregud!
Vet du vem det är?
-Nej. -Din vän Johnie.
-Herregud! Hur är det? -Ska vi hälsa?
-Jag tänker inte göra nånting. -Du är här!
-Snacka om invecklat. Jag förstår. -Vad fint av dig.
-Jag ska sätta mig. Får jag ett glas? -Visst. Det är bara att välja.
Johnie är ett skämt.
Hon är ett skämt.
Vi var vänliga mot varann hela tiden i sällskapsrummet.
Vi pratade, skojade och hade roligt.
Sen insåg jag före henne att vi pratade med samma person.
Det kändes hemskt. Jag led med henne.
Jag kände mig ledsen ibland när jag visste att Izzy skulle välja mig.
Jag tyckte synd om henne,
men när hon fick reda på det började hon snacka skit om mig.
Det gör mig förbannad.
-Är det där Josh? -Oj.
Nej, det är Chris.
-Hej! En sån överraskning. -Tjena. Läget?
-Vet ni att det är officiellt? -Vadå?
-Vi är ihop. -De ligger.
Herregud!
Chris är min pojkvän.
Efter att vi hade gjort slut i kapslarna möttes vi på flygplatsen,
och jag kände direkt att kontakten fanns där än.
Han är nog den finaste människan jag nånsin träffat.
Han är så…
Han är en så fin människa
att jag varje dag tänker: "Jag vill vara mer som han."
Mamma sa att han är den bästa personen jag nånsin har dejtat.
Redan efter fem minuter. Det är den sortens person han är.
Jag är tacksam för att han…
…gav mig en andra chans.
-Hej, Chris. -Hej.
Trevligt att träffas och få ett ansikte på er.
Gud, det har hänt så mycket på två och en halv vecka.
Johnie, du fick den snyggaste av killarna.
-Tack. -Ja.
Du är en idiot.
-Varför är alla så överklädda? -Hellre överklädd än underklädd.
Vet ni vad som hände?
Han hade en kostym på sig, men fick en reva längs halva benet.
Det var det där han friade i.
Okej, kom igen.
-Arriba! -Arriba!
-Abajo! -Abajo!
-Por centro! -Por centro!
-Y por dentro! -Y por dentro!
Nu festar vi!
-Hallå, är ni ihop nu? -Ja.
Jag fick tvinga honom att dejta mig.
Hände det när ni kom hem? Jag minns inte alla detaljer, men…
Han gjorde slut.
-Snyggt. -En klassiker.
Det var inte direkt obefogat.
-Skål. -Jag kan vara toxisk.
Han gjorde slut och sen sågs vi på flygplatsen.
-Förstod ni vilka ni var? -Nästan direkt. På nåt sätt.
Jag försökte ta en tupplur.
Han pratade i telefon med sin pappa och gick iväg.
Jag tänkte: "Fan, jag saknar honom."
Sen kom han fram och tog min hand, och jag tänkte: "Jag är kär i honom."
På flygplatsen.
Vilken lirare, va?
Stacy skämtade med mig förut
om att hon borde lagt skit i kakorna hon bakade. De där.
För att trycka till Johnie. Jag tänkte: "Herregud!"
-Jisses. -Jag vet.
Så det verkar vara en grej.
Trevligt att se dig.
Du verkar lycklig med Stacy, och jag är lycklig med Chris.
Jag är glad för mitt beslut.
Jag har hört skumma saker om dig.
Som att du sa samma sak till flera av oss.
-Är du upprörd för att jag… -Nej.
Chris blev förkrossad. Förståeligt nog.
Han gillade dig, och du tänkte välja mig. Det fattar jag.
Sen fick Chris höra att du ville träffa honom igen…
Spelar det nån roll?
Nej. Men det jag störde mig på
var att du sa en sak till honom och raka motsatsen till mig.
Jag kan åka härifrån med Chris och veta hur vårt liv blir.
Jag vet hur han skulle behandla mig.
Men jag är inte kär i honom.
Jag undrar om jag…
…upprepade ett mönster med Izzy.
Jag brukar falla för människor som är känslomässigt otillgängliga.
Men du är redo för nåt annat?
Ja. Det är därför jag är här.
-Jag sa samma sak till er. -Nej, det gjorde du inte.
Du sa till Chris att du valde mig
för att du brukar dejta äventyrliga, spontana killar.
-Jag var som killarna i ditt förflutna. -Det är sant.
Du valde bort Chris för du visste hur det skulle bli och du var inte kär.
-Ja, fast… -Och du sa…
Låt mig prata färdigt, så får du prata sen.
Du var Chris etta. Han blev helt förstörd.
Jag sa: "Så här sa hon om dig."
Han sa: "Vad i helvete? Så sa hon om dig."
När får jag prata?
-Du har pratat länge nu. -Okej.
-Får jag prata nu? -Ja.
Tack.
Allt du säger stämmer.
Jag sa att jag kunde se en framtid med Chris,
men att jag hade starkast känslor för dig.
När du bröt med mig, tänkte jag igenom allt.
Jag upprepade ett mönster. Du var min etta,
så jag blev helt förkro…
-Fast jag var inte din enda etta, så… -Jo, du var…
Kan du bara lyssna ett tag?
Under hela tiden i kapslarna, hela tiden som vi dejtade,
hade jag en enda etta.
Det är det jag försöker ställa till rätta, för Chris var min tvåa.
I slutänden hade du rätt.
Vi hör inte ihop. Vi är känslomässigt instabila.
Om jag får ge dig ett råd…
-Det behövs inte. -I ett scenario…
Jo, det behövs. För det är inte bara jag. Alla tycker att du är skum som fan.
-Okej. -Ärligt talat…
Tack för den.
Det är inte för att snacka skit.
Grejen är att jag hade känslor för dig ett tag,
och är lättad över att det inte blev nåt.
Inte för kontakten vi fick, utan för allt jag har fått höra.
Du kanske borde fundera på vad du säger.
-Nej. -Det rör inte mig. Det är bara snack.
För det är inte sån jag är.
Vem är du, då? Experimentet handlar ju om det.
Jag försöker säga det, men du lyssnar inte.
Vadå, lyssnar inte? Jag har lyssnat på allt du sagt.
Men jag är inte skum som fan.
Då hade jag inte blivit ihop med den snällaste killen.
Ni vet inte min historia. Det är ni som är skumma.
Det räcker nu. Du lyssnar inte ens.
-Lycka till, då. -Lycka till själv.
Så går det när man trasslar in sig i sitt skitsnack.
Det gick så illa som det kunde gå.
-Han sa att jag var skum. -Va?
Jag är i princip en skitstövel.
…vad han tycker…
-Men… -Tycker folk det?
Ingen förutom han tycker det.
Är du okej?
Han tycker inte att jag förtjänar dig. Så sa han.
Du, Stace.
-Vad? -Kom.
Det är stört. Han vet ingenting om oss, okej?
Det som sårade mig mest var att han sa:
"Jag vet hur bra han är och du är en skitstövel."
Det vet du att du inte är.
Lyssna inte på folk som vill såra dig.
Och så sa han…
Han sa att ni hade pratat om mig
och bestämt er för att jag var en hemsk människa.
-Tror du att jag skulle sitta här då? -Nej.
-Han hittar bara på. -Jag hatar honom.
Jag blev kär i dig. Du är inte hemsk.
Ingen som betyder nåt tycker det. Okej?
De oviktiga kanske har åsikter, men strunt i dem.
Okej?
Jag älskar dig.
-Är du okej? -Det är lugnt.
-Jag tog upp hennes skitsnack och… -Vadå?
Jag sa: "Du är så jävla skum."
-Jag gick hårt åt henne. -Vad sa hon, då?
Hon sa: "Det är ni som är skumma."
-Jag blev så förbannad. -Hur kan alla vara skumma?
Det sa jag också. Jag sa: "Det är helt ologiskt."
Ja, jag skiter faktiskt i vilket.
Jag är bara så glad för vårt förhållande. Det är det jag tänker på.
-Jag älskar dig. -Och jag dig.
Det är skönt att vi kan prata.
-Du ser lite omskakad ut. -Nej, jag är bara irriterad.
Men hon sa ju inget. Vad blev du irriterad på?
Jag gillar inte när folk inte talar sanning.
-Vad var det som inte var sant? -Att jag är skum.
-Var det allt? -Ja.
-Så det hade inget med mig att göra? -Nej, inte alls.
Jag försvarade mig själv och mina vänner.
-Så killen hon sitter med nu… -Exakt.
-Jag bryr mig inte. -Hon är vilsen. Be för henne.
Jag struntar i henne. Jag är bara…
Att vara här och träffa alla…
-Jämför inte mig med den sopan. -Nej…
-Säg inte att du är glad att slippa henne. -Nej.
Jag är glad för att vi ser saker på samma sätt.
-Det gick alltså bra. -Ja.
Ni ser ut att ha det bra.
Hallå! Ge oss lite Uche!
-Jävlar! -Hallå!
-Läget? -Läget, mannen?
Hur är det?
Det är första gången jag träffar Uche efter allt det där med Aaliyah.
Jag minns att jag hade känslor för honom.
Här finns kakor och dip och allt möjligt.
Okej. Lydia, vill du snacka lite?
-Inte direkt, men om jag måste, så… -Du måste inte.
Visst. Vi kan prata lite.
Men jag behöver nåt att dricka.
Det är möjligt att Lydia gick in i det här med fel avsikter,
och jag vill komma till botten med det.
Jag vill ha en förklaring.
När vi träffades
fanns det en gnista där,
en omedelbar attraktion, en omedelbar kontakt.
Jag kände att du ville ha mig och att du behövde mig,
och det förde mig närmare dig.
Du har många egenskaper som jag gillar.
"Hon är smart, ambitiös och omtänksam."
Du fick veta min favoritfärg och sen bar du en blå klänning.
Du fick veta vad jag helst dricker och skickade över en flaska.
Och sånt visade att du ansträngde dig hela tiden.
Det var nåt jag älskade med dig.
Herregud…
Vi måste båda vara ärliga nu, okej?
-Inga lögner, inget skitsnack. -Jag ljuger inte.
Det säger jag inte heller.
Minns du det första grälet vi hade när…
…du inte var helt ärligt mot mig?
-Och… -Det var inte du heller.
Just då var jag det. Jag berättade allt för dig.
Men du svarade med att ljuga.
-Det… -Jag ljög inte.
Jag vill inte bråka. Jag vill bara berätta min syn på det.
Ja, fast din syn… Jag ljög inte för dig.
Varför blev jag upprörd i så fall? Kan du förklara det?
-Vad gjorde mig upprörd? -Jag tänker inte ta upp alla gamla…
Det jag försöker säga är… Jag vill inte bråka om det som…
Ändå höjer du rösten.
Men det som hände… Låt mig förklara.
Du ställde en fråga. Jag var ärlig och jag sa:
-"Vad fick dig att fråga det?" -Efter ett tag.
-Inte på en gång. -Men jag sa som det var.
Jag frågade varför du undrade, och du var inte ärlig.
Du sa: "Jag kände det på mig, och…"
-Så var det. -Du gick igenom mina saker.
Nej, jag öppnade bara en låda.
-Du var inte ärlig. -Hör på.
-Lyssna på mig. -Du sa inget.
-Lydia, vänta. -Nej.
-Lyssna. -Du sa inte: "Uche…"
Du pratar inte med mig på det där viset.
-Hör på… -"Det var så jag visste."
-I slutänden… -Du var inte ärlig.
I slutänden var det inte meningen att det skulle bli vi.
Jag vill prata färdigt. Jag har inte ens berättat allt.
-Jag vill inte prata. Du är en narcissist. -Låt mig prata färdigt.
-Snälla du. -Jag vill inte.
Milton, kom hit. Var fan har du varit?
Får man inte gå och kissa?
Din tjej är där borta och bråkar med Uche.
-Hej på er. -Milton. Läget?
Hur är det?
-Vart tog du vägen? -Jag var och pissade.
Tack för förtydligandet.
Går det bra om Lydia och jag pratar lite på tu man hand och…
Det går bra,
men Lydia och jag har planer om tio minuter.
-Vi ska bara prata färdigt. -Okej.
-Tack. -Hej då.
I huvudsak…
Uche, vad är det du…
Vi hoppar framåt lite, för du har planer om tio minuter
eller hur det nu var.
När vi började prata igen
fick jag meddelanden från tjejer jag följer på Instagram.
De sa att du hade tittat på deras stories.
Va?
De skickade skärmdumpar på din profil och skrev:
"Hon har tittat på mina stories i flera veckor."
-Du har alltså tittat… -Det kanske är deras algoritmer.
Vi skulle inte ljuga.
-Du gick igenom tjejerna som följer mig. -Varför skulle jag göra det?
Hur kan så många messa mig och vara obekväma med ditt snokande?
-Och utöver det… Vänta. -Har du glömt hur det var?
Sen körde du förbi mitt hus.
-Du tog en bild och skickade den till mig. -Nej.
"Jag ser dig", skrev du.
Jag råkade köra förbi. Vi pratade då. Spela inte dum nu.
-Det här är meningslöst. -Jag berättar bara hur det känns.
Allvarligt? Skärmdumpar?
Det är ju löjligt.
Han vet vad som egentligen hände.
Han vet.
Men det vill han inte säga.
Ska jag berätta för alla vad som hände?
Om alla sexmess?
Han låg med nån annan medan vi dejtade.
Sen hade han mage att döma Aaliyah för hennes otrohet.
-Jag har inget mer att säga. -Låt mig…
-Bara en sista sak. -Nej.
-Efter det där? Jag är så besviken på dig. -En sista sak.
Jag blev så besviken.
Jag trodde du var schyst!
-Den här skiten kan du glömma. -Jag visade dig ju!
-Ska du gå din väg igen? -Ja!
Och tro mig! Du kommer aldrig få se mig igen!
-Du kan inte samtala. Det är problemet. -Lämna mig i fred! Så arrogant!
Jag tänker inte ta det här! Gå och fixa din personlighet!
Det var inte jag som snokade på Instagram.
-Milton! -Lydia…
Var är Milton?
Milton! Jag har fan fått nog.
Om Milton och jag klarar det här, kan vi klara allt.
Kom ett tag. Jag vill prata med dig.
I KOMMANDE AVSNITT
-Du får mig att känna mig otillräcklig. -Nu går du i försvar.
Du var lömsk.
Är jag skyldig dig nåt? Jag litar inte på dig.
-Ja, jag begick misstag… -Du är en kass människa.
Innerst inne tänker jag:
"Är det verkligen rätt person för min son?"
Herregud.
Jag undrar vad en 30-åring ser i en 24-åring.
Det är fejk.
Lydia planerade att delta med mig.
Det är inte ödet.
Hon planerade allt för att hon inte kunde släppa mig.
Milton!
Jag älskar Izzy. Han är underbar. Den bästa mannen jag nånsin träffat.
Vi ger allt för varann.
-Jag älskar dig. -Och jag dig.
Vi ville finna kärleken. Jag ville hitta en make.
Och vet du vad? Det gjorde jag.
Jag älskar Izzy. Jag kan se oss som gifta.
Det här har varit en galen resa, men det är Stacy jag vill göra den med.
-Om det är meningen, så… -Hon är min tjej. Jag älskar henne.
Herregud!
Jag är bruden!
Jag hoppas att han är redo.
Han är mina drömmars man,
men tänk om han säger att det blir för mycket.
Du låter nervös.
Med Lydia får man kompromissa.
Har du tänkt igenom det här?
Jag ska fatta mitt livs viktigaste beslut. Jag är rädd.
Jag vill gå härifrån med en ring på fingret och med Stacy som min fru.
Nu ska det avgöras om kärleken är blind.
-Jag vill bli älskad så som jag älskar. -Herregud.
Jag ville hitta nån som älskar mig för den jag är.
Vad gör jag för fel?
Undertexter: Love Waurio