Ja, film armhulen min.
Bra at dere ikke kan lukte, bare se.
Slutt!
Terrassegreia er kveldsritualet vårt.
Det er der vi sitter og snakker om dagen som har vært.
Reflekterer.
Renser lufta med kondomer i bakgrunnen.
Jeg er en heldig mann.
Du kan snakke, ikke jeg.
-Hva skal du ha på deg? -Shorts, kanskje?
-Hva vil du jeg skal ha på meg? -Den svarte.
Den svarte?
Ja, for jeg har på meg den svarte.
-Jeg vil ikke matche. -Det vil jeg.
-Nei, det vil jeg ikke. -Hvorfor ikke?
-Hvorfor må vi matche? -Jeg skal bli kona di!
Jeg er ikke 12.
Her.
-Jeg går ikke i denne. -Jo.
-Hvorfor? -Fordi jeg går i svart.
-Jeg vil ha på meg den grå. -Nei. Ta på deg denne.
-Jeg vil ha den grå med den rosa skjorta. -Du skal ha på deg den der.
Jeg går i den grå med rosa skjorte.
Kan du gå i denne? Por favor?
Por favor?
-Kle på deg. Kom igjen. -Nei.
Slutt! Greit.
Hva med klærne mine?
Du har badebuksa der ute.
Jeg kan være ganske sta, men vi fjoller mye.
Vi ler. Når jeg trenger å være alvorlig, er jeg det.
Nei! Hva gjør du?
Det gjør det lett å bare være oss selv.
Du la igjen badebuksa der ute.
-Jeg går ikke med den. -Hvorfor ikke? Jeg sa jo at du må det.
Nei! Ikke den!
Denne er fin.
-Hvordan ser rumpa mi ut? -Kan du gå i denne? Por favor.
Vær så veldig snill.
-Nei. -Vær så veldig snill.
-Nei. -Por favor.
-Den passer ikke til den rosa skjorta. -Jo da. Alt passer til rosa.
Nei. Du er litt for gammel.
Du må ha glemt hvordan ekte mote ser ut.
KJÆRLIGHET GJØR BLIND
-Hei, folkens. -Står til?
-Velkommen. -Takk.
Har dere kjørt noe slikt før?
-Én gang, tror jeg. -Lykke til.
-Takk! -Greit.
Grønn knapp.
-Og så er det klart. Greit? -Den er god.
-Takk. -Takk.
Ja vel, da drar vi.
Det blir bra å utforske Mexico sammen med Taylor.
Hun er ikke like spenningssøkende som meg, men er villig, sier hun.
Vi får se om hun faktisk er det.
Å, du gode gud.
Ikke kjør så hakkete. Ok, kanskje kjøre litt lenger.
-Skal vi steile? -Nei.
Femten virker fort.
-Går det bra? -Nei.
Herregud.
Kanskje sette ned farta? Det er visst spansk.
Jøss, for en tur.
-Vi kan kjøre fortere neste gang. -Jeg likte den hastigheten, jeg.
Ellers var det gøy. Det var vårt første eventyr sammen.
Det var bra for oss.
-Å komme seg ut? -Og gjøre noe.
Kanskje jeg kjører neste gang.
-Hvordan føler du deg? -Svett.
Jeg også, men når det gjelder alt annet?
Jeg har det greit.
-Bare greit? -Ja.
Er det noe spesielt du har tenkt på?
Du må vise fram fregnene dine mer.
-Tulling. -Jeg liker dem.
-De synes i dag. -Ja.
Er det alt?
Tulling.
Jeg har tenkt
at jeg følte meg mer bekvem i podene, for…
jeg snakket til en vegg.
-Nå snakker du med et ansikt. Et menneske. -Et pent ansikt.
Du må ikke klandre deg selv, men…
Men det er min feil.
Du har datet i den virkelige verden før.
-Ikke sant? -Ja.
Så du vet hvordan det gjøres.
Jeg sier det bare.
Selv om vi møttes blindt, er jeg fortsatt et menneske.
Ja.
Buhu!
Forhåpentligvis kan vi dra tilbake til Houston,
og jobbe med ting og se hvordan det fungerer å bo sammen,
og forhåpentligvis vokse og bli sterkere som par.
-Hva frykter du? -At du bare drar.
Men jeg drar ikke bare.
Jeg skal gi det litt mer tid. Se om det endrer seg.
Ikke gi meg opp.
Jeg skal prøve.
-Du kommer til å slå meg. -Du knuser meg nok.
Jeg har ikke spilt siden jeg var 13,
og du har jo sett at koordinasjonen min ikke er av de beste.
-Å, faen. Dette blir vanskelig. -Ja, pappa.
Ok.
Høyre- eller venstrehendt?
-Jeg er keivhendt. -Flott. Så tips fra deg vil ikke duge.
-Jeg vil bare smelle til. -Jo mer du tenker…
Hvor langt ned skal jeg holde?
-Jeg vet ikke. -På skaftet.
Det som føles behagelig.
Jeg mener alt.
Bra slag.
Bli der! Nei!
-Vi er ballkompiser. -Hva betyr det?
Ballene våre ligger tett.
Jeg tror kølla er for lang.
-Skal jeg hente en mindre en? -Jeg foretrekker store.
Bra slag.
-Ok. -Bra jobba, elskling.
Og klærne faller.
Pratet om store køller fikk stroppen til å falle.
Så apropos…
Store køller?
Hvordan har du det…
Med kølla di?
Med kølla mi?
Kølla di er helt fin.
-Jeg er tilfreds med alt akkurat nå. -Jeg trodde du kom til å kjøre mer på.
-For du har en macho… -Jeg kan være veldig sjenert iblant.
På soverommet?
Med deg. Fordi det er følelser knyttet til det.
Det er ikke bare et engangsligg. Fordi jeg liker deg så godt.
Jeg har ikke følt det sånn med noen på veldig lenge.
-Jeg er forelsket i deg og vil dele… -Ja, beibi.
Og jeg er forelsket i deg!
Jeg er helt åpen, og det gjelder det fysiske også.
Jeg vil at det skal være morsomt, spennende og spontant.
Og vil du gripe fatt i meg, ta på meg, ta meg, gjør det. Kjør på.
Jeg føler meg knyttet til deg fysisk og seksuelt…
Samme her. Det kommer når det…
-Denne samtalen gjør deg heit. -Nei, jeg…
Jeg står i sola.
Kanskje det er meg.
-Du gjør meg heit og svett. -Å, pappa.
Vil du ha noe å drikke?
-Friskpresset fra kantina. -Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også.
Vil du smake?
Nei.
Pastaen er ikke ille, men hadde vært bedre varm.
Ja. Du brukte for lang tid i dusjen.
-Nydelig utsikt. -Gid vi kunne se flere stjerner.
-Vet du hvorfor vi ikke ser dem? -Forurensing.
Har du studert stellarastronomi?
Nei, meteorologi.
Meteorologi? Er det 2000-nivå?
Nei. Tre tusen.
Jeg tok ingen kurs på 2000-nivå.
-Hvorfor ikke? -Jeg er for smart.
-Du er morsommere enn jeg trodde. -Jaså? Jeg er veldig morsom. Ok?
-Tja. -Jeg er veldig morsom.
-Det er å tøye det litt vel langt. -Nei. Jeg er veldig morsom.
Du kan ikke sjefe meg rundt. Det fungerer ikke sånn.
-Så bare du kan være sjefete? -Jeg er ikke sjefete.
-Jeg står på krava. Det er noe annet. -Nei, du er sjefete.
Greit. Litt.
Skal vi gå inn?
Jeg er klar for senga.
Unnskyld.
Cowboy, ta meg med.
Å, pappa.
Herregud. Det føltes så bra.
Så, jeg elsker deg. La oss legge oss.
-La oss se. -Jeg elsker deg. Og jeg vil legge meg.
-Hvordan syns du dagen har vært? -Gøy.
-Syns du? -Ja.
Hva med deg?
Jeg tror ikke vi er der vi burde være.
Fordi du ikke er ferdig med at det var kleint.
Fordi det fortsatt er kleint.
Fordi du maser om at det var kleint, og du har ikke blitt ferdig med det.
Kanskje jeg ikke har det. Vi sier det sånn.
Du har holdt bakdøra åpen hele tida.
Jeg tror ikke kjemien mellom oss er slik den burde være, og der er jeg.
Og du forandrer deg ikke.
-Vel, dagen i dag hjalp ikke. -For du forandrer deg ikke.
Du holder fast på at det er kleint.
-Fordi jeg føler det. -Det blir kleint uansett.
Sånn har jeg følt det.
-Jeg kan ikke få deg til å endre… -Jeg ber ikke om det.
Jeg prøver! Jeg prøver å få deg til å endre mening.
Det er samme samtale hver gang.
Fordi du ikke endrer mening.
Jeg har prøvd hver eneste dag.
Jeg vet at du har prøvd.
Det fungerer bare ikke.
Jeg er lei for at det første møtet vårt var kleint.
Vi må bli ferdig med det.
-Det startet hele greia. -Nei.
Jeg skal bli ferdig med det og si at første kveld her var klein.
-Fordi du… -Dag to var klein.
Dag tre, og vi kommuniserer ikke.
Dag fire? Vi kommer ikke til å kommunisere.
Dag én var allerede klein fordi du…
Drit i dag én! Drit i avsløringen.
-Gå videre! -Det var det som startet alt.
-Var det ikke? -Nei.
Det var da jeg kom hit og vi ble ikke ferdige med det.
-Du ble ikke ferdig med det. -Og du er fortsatt klein.
Og er taus. Dette er første gang du snakker med meg.
Alt vi har hatt, er avsløringen, og så dro vi hit. Stemmer ikke det?
Så hva endret seg etter podene?
Jeg forstår at du prøvde å presentere deg selv…
…og se så bra ut som mulig,
men om du hadde presentert deg sånn,
uten sminke, hadde det vært bedre.
Så utseendet mitt fikk deg til å kommunisere annerledes?
Du virket falsk.
Så det er derfor kommunikasjonen ikke har fungert.
Fordi jeg virket falsk.
Interessant.
Du hadde…
…lag på lag med sminke, falske øyevipper.
Jeg sier det som det er. Beklager at det er tøft å høre.
Du visste ikke hvordan jeg så ut før.
-Du presenterte noe falskt. -Jeg hadde bare pyntet og sminket meg.
Mye sminke. Jeg hadde sminke over hele jakka.
JP. Faktisk så… Jeg er ferdig for i kveld.
-Nei. -Time-out. Kom her.
-Nei. -Jeg mente ikke å…
Du visste ikke engang hvordan jeg så ut. Ok?
Og jeg ville se best mulig ut for vårt første møte.
Kvinner sminker seg fordi de vil føle seg pene.
Mange jenter og kvinner gjør det.
Da jeg så deg med alt det der, tenkte jeg:
"Blir det sånn hver dag? Blir jeg nødt til å leve med dette?"
At du tar på deg ei maske.
Du tar på deg et helt nytt ansikt,
og jeg tenkte: "Vel…
…det er ikke det jeg vil ha."
-Jeg vil ha dette ansiktet. -Men du kjente ikke dette ansiktet før.
Men nå kjenner jeg det.
Du har sett meg med sminke én gang, under avsløringen.
Og det var det som startet hele greia.
Greit.
Jeg prøvde å ikke se for meg noe
og satse hundre prosent uansett hva som skjedde.
Så det var så ille at du ikke kan kommunisere med meg?
Ja! Hvorfor er det et dårlig svar?
-Et grusomt svar. -Men sant.
-Det er sannheten. -Glad du er ærlig.
Ikke bruk sminke.
-Jeg gjør som jeg vil. -Ja vel, kjør i vei.
Du får ikke bestemme over meg.
Og hele sminkegreia er bare så ille.
Du trenger det ikke. Jeg tenkte: "Det der er ikke ekte."
Veldig ekte.
Men jeg ville elsket det om du så ut som dette.
Beklager, jeg orker ikke prate mer om det.
Bra! Så bruk sminke. Gjør hva faen du vil.
-Samme for meg! -Orker ikke.
-Hvorfor er det ille? -Du visste ikke hvordan jeg så ut.
Men nå gjør jeg det!
Ja vel, men jeg gjør som jeg vil. Vil jeg ha på meg sminke, gjør jeg det.
Ja vel, så skjul det vakre ansiktet ditt.
Jeg bruker sminke når jeg vil. Jeg har ikke sminket meg på flere dager.
Og det har vært flott.
Hvorfor er det så ille at jeg ikke vil at du skal sminke deg?
At jeg sier at jeg liker deg bedre uten sminke?
Hvorfor er det så ille?
Nittini prosent av alle kvinner ønsker å høre det.
Men du reagerer med: "Noe så teit. Jeg kan ikke tro det."
-Jeg vil ikke snakke om det mer. -Så ikke gjør det.
Du kommer til å dra, så det spiller ingen rolle.
Ikke sant?
Jeg vet ikke.
Jeg blir i hvert fall ikke her i natt.
-Det blåser jeg i. -Ok.
Flott. Da tar jeg kvelden
og får litt avstand til deg.
Jævla flott.
Jeg legger meg på et annet rom.
Jeg setter pris på at du snakket med meg i kveld.
Helt klart.
Jeg er fortsatt glad i deg, og det vil jeg holde på.
I podene fikk jeg en god følelse av deg. Du føltes trygg.
Jeg forelsket meg i hjertet ditt.
Jeg føler fortsatt at du er godhjertet.
Ja. Jeg følte at du var kjærlig, god.
Jeg følte at du ville støtte meg.
Uansett hva.
Vi er fortsatt de samme.
Så hvorfor kan vi ikke bare… gå tilbake til det?
Gå tilbake til podene?
Podene er ikke den virkelige verden.
Men vi er fortsatt de samme.
Det er nok best at vi ses igjen i morgen.
Snakker litt mer og finner ut hva neste skritt blir.
Høres ut som en plan.
Ok.
Vi snakker mer i morgen.
Å, guri.
Hvis bare kameraer hadde luktesans.
-Tilbake til Houston i dag. -Vi skal tilbake til Houston!
Hvordan føles det?
-Jeg vil ikke tilbake. -Ikke jeg heller.
Koffertene mine er et salig rot.
Så masse klesvask på deg.
Ja.
Jeg gleder meg til at du skal møte familien.
Du aner ikke hva som venter deg.
Høylytt moro!
Jeg gleder meg til at du skal møte mamma og søstrene mine.
Så det blir mye moro…
-Når vi er tilbake. -Og det begynner med pakking.
Blir godt å komme hjem.
-Hvem er den første du ringer? -Moren min.
Moren din?
Jeg tar en gruppeprat på FaceTime med alle kompisene mine.
Du er så 24.
Du er så gammel.
Du er gammel!
Nei, du er ikke gammel. Du er en unge.
Dette er vått.
-Hva gjør jeg med dette? -Heng det opp.
-Hvorfor finner jeg håndklær på gulvet? -Fordi det er der de skal være.
Er du redd for å bo sammen med meg?
-Ja, jeg liker å være for meg selv. -Jeg også. Jeg har alltid bodd alene.
-Jeg trenger pause fra deg. -Jeg òg.
Faen ta deg.
-Hvordan har du det? -Bra.
-Hvordan går det? -Sov du godt?
Greit nok. Hva med deg?
Helt greit.
I løpet av de siste par dagene har vi prøvd å finne ut av alt sammen.
Og jeg vet at det delvis er min skyld.
Men jeg ønsker å jobbe med det og komme videre.
Vi hadde en kontakt,
og det føltes som at den forsvant da vi kom hit.
Ja.
Jeg tror vi har mye kjærlighet for hverandre.
Og jeg tror ikke dette er noe som kan ødelegge det.
Så, ja.
Jeg sa: "Så, ja."
-Hva tenker du om det? -Hva sa du?
-Hva tenker du? -Hva jeg tenker?
Hvordan har du det i dag?
I podene følte at jeg kunne ha tilbrakt resten av livet med deg, og…
her er det helt annerledes.
-Hva har endret seg, tror du? -Jeg vet ikke.
Men vi er ikke der vi burde være.
Det å se at de andre parene var lykkelige, hadde det gøy,
at de burde gifte seg, satte alt i perspektiv for meg.
Jeg har fortsatt følelser for deg, og jeg bryr meg om deg, men jeg…
Du er ikke den jeg forelsket meg i.
I podene var det ektefølt,
men her føles det ubekvemt og tvungent.
Jeg må dra ting ut av deg. Og så hele greia med sminken.
Det var ikke derfor kjemien forsvant.
Det er bare en unnskyldning.
Men det… Jeg tok til meg alt som ble sagt i går kveld,
og jeg tenkte på det, og det føles ikke som det gjorde.
Jeg er veldig ubekvem.
Det har du gjort veldig klart.
Vi burde ikke være forlovet. Vi burde ikke bo sammen.
Jeg trekker meg.
Ok.
Jeg tror bare det er det beste for oss.
Om vi bare hadde tatt tak i det fra dag én.
Kanskje ting hadde vært annerledes.
Jeg vet ikke, men det var dag én,
dag to, dag tre og nå dag fire, og det er bare…
Jeg vet ikke.
Jeg prøvde.
Unnskyld.
Ikke si unnskyld. Jeg er lei for at jeg fikk deg til å føle det sånn.
Jeg mener… Jeg er også lei for det.
For at det ikke gikk. Og at det ikke er…
…slik det var i podene.
Ja.
Hva gjør vi nå?
Drar hjem.
Jeg vil bare føle meg som meg selv igjen.
Samme her.
-Jeg vet ikke hva jeg skal si. -Ikke jeg heller.
-Vil du ha en klem? -Ja.
-Ha det bra. -Ha det.
Jeg er veldig lei meg. Det er kjipt.
Det eneste vi hadde, var podene, og det var ikke nok.
Kjærlighet gjør blind. Jeg forelsket meg uten å se ham.
Jeg kunne ha sittet i podene og snakket med ham resten av livet.
Men den fysiske verden endret helt klart ting for oss.
Da vi tok på hverandre og klemte og kysset, var det ikke noe der.
Jeg føler fortsatt at jeg gjorde det rette.
De romantiske feriene er over, og nå starter
den mest intense fasen av eksperimentet.
Nå blir det alvor. De har fått telefonene sine.
Dette er Stacy!
PÅ TELEFONEN IZZYS MOR
Noe har skjedd!
Du store min!
Hva er klokka i Puerto Rico?
Mi vida!
PÅ TELEFONEN LYDIAS MOR
Dios mio!
Kutt. Prøv igjen.
De skal hjem til Houston,
der de flytter inn i en ny leilighet.
Jeg liker den.
-Den er stor. -Ja.
Vil de la presset fra omverdenen eller eksene sine komme i veien?
Lydia, vil du prate?
Hvordan blir det å møte dem de datet…
-Vet du hvem det er? -Nei.
…men ikke forlovet seg med?
Din venn Johnie.
Deretter, om bare tre uker, står de ved alteret.
Vil de bevise at kjærlighet gjør blind?
21 DAGER TIL BRYLLUP
-Planlegge et bryllup på tre uker. -Hva syns du om det?
Er du stressa? Kommer du til å bli et monster?
Nei.
Som sagt, jeg lever i nuet. Så det blir som det skal.
Jeg vil nok ha preferanser.
Jeg vil at det skal handle om meg, deg og våre nærmeste.
Alle dem vi ringer, blir så glade,
og jeg vil samle alle i ett rom. Det er alt jeg ønsker meg.
-Ja. -I en kjole jeg liker.
Du finner nok en du ser fantastisk ut i.
Blomster jeg liker og mat som er god.
-Jeg vet ikke hva favorittblomsten din er. -Ikke jeg heller.
Roser er fine. Jeg kan ikke navn på blomster.
Jeg liker ikke altfor mye farge.
Kjøp aldri røde eller rosa til meg.
-Så noe hvitt… -Alt som ikke har for sterke farger.
-Godt å vite. -Så går det bra. Annenhver tirsdag.
Annenhver dag.
Jeg skal kjøpe blomster til deg ofte.
Flere blomster?
-Så mye skittentøy å pakke ut! -Ja.
Får du plass der?
Hvor spiser jeg middag, mon tro?
Hvorfor sitter du der?
Det er sånn jeg gjør hjemme. Det er sånn jeg spiser middag.
Nei. Det er en grunn til at vi har stoler.
Det er perfekt når kjøkkenbenken er så høy.
Stolene er der av en grunn.
Vi er tilbake i den virkelige verden,
og det fineste med å bo sammen med Milton er å ha noen å komme hjem til.
Jeg har bodd alene så lenge
at det å ha en bestevenn… Og med ham er det…
Det blir ikke kleint.
Burde jeg ikke være mer engstelig? For jeg er ikke det.
Jeg tror dette blir bra.
"Kom på jobb i morgen kveld.
Jobber med Matt og Tyrell på konsoll én og konsoll to."
Søren, jeg må jobbe kveld. Halv sju.
Jeg er ingeniør.
Jeg er på et kritisk punkt i karrieren min.
Jeg tjener godt, men balansen mellom arbeid og privatliv er ikke god.
Det kan hende de ber meg komme på kort varsel for å jobbe
med et system for en bestemt kunde.
Og jeg er den yngste på kontoret.
De pleier å si: "Milton kan gjøre det."
Jeg har fleksibel arbeidstid fordi jeg tok meg fri for eksperimentet,
og nå er det hektisk på jobb. Vi er underbemannet.
Så vi ses aldri?
Jeg er på jobb når du er hjemme. Vi får ikke sett hverandre.
-Når er du hjemme fra jobb? -I halv seks, seks-tida.
Det er da jeg drar på jobb.
Vi kommer ikke til å ses.
Jeg jobber ikke ofte kveld.
Maksimum fire kvelder på rad.
-Men… -Jeg har tre dager fri.
-Det blir bra. -Ja.
Vi finner ut av det.
Jeg hadde ikke ventet å få så mye støtte fra familien min.
De har ikke bare godtatt dette. De ordner faktisk
et privat cruiseskip med alt som hører til.
"Bare si når og hvor."
Det er et sjokk, men så fint.
Jeg ante ikke hvor viktig det var for meg i dette spesifikke tilfellet.
Det føles bra.
Og det er bedre enn forventet. Det gjør meg opprømt.
Jeg blir ikke nervøs, for jeg har så mange
som vil hjelpe meg med stresset, så ikke alt faller på deg.
-Ja. -Vet du?
Det eneste jeg kommer på, ville være om du
begynner å tvile, eller det skjer noe som får deg til å se meg på en annen måte
eller ombestemme deg.
Du sa at moren din spurte om du var sikker på dette. Hun er med nå,
men hjertet mitt sank litt da jeg hørte det.
Nei, jeg tror det var mer at hun…
Som sagt, at hun…
Hun vil ikke at jeg skal såre deg,
og hun vil ikke at jeg skal få hjertet mitt knust.
Først spurte hun: "Føler du at denne jenta er helt klar?"
Og så: "Jeg vet hvordan du er. Er du helt klar?"
Hva mener hun med det?
Hun vet at jeg aldri har vært sikker på noen fullt og helt.
Eller at jeg alltid fant noe ved dem
som gjorde at jeg mistet interessen for dem.
Det er det jeg frykter.
Men jeg har så mye uforbeholden kjærlighet for deg
at jeg ikke tror det fins noe
som ville få meg til å trekke meg eller få hetta.
Dessuten er det da man forsterker innsatsen
og sørger for å være der for hverandre.
Så om noe, føler jeg at jo mer motgang
vi møter, desto mer vil jeg ønske
å være på lag med deg i stedet for å stikke av.
-Det føles så bra. -Jeg vet det. Jeg gleder meg.
Tullebukk.
20 DAGER TIL BRYLLUP
Jeg gleder meg til å se hvor bedriten leiligheten din er.
-Renere enn din. -Du sa min var kjip.
-Så din er nok bedriten. -Det er ikke engelsk.
Er det sånn du åpner døra?
Det er jo ingenting her inne. Jeg elsker kjøkkenet.
-Hater teppet. -Hva er galt med det?
Det er så harry.
Teppet må være med.
Ja vel. Her, ta tilbake ringen.
Jeg kan pante denne og kjøpe flere tepper.
Herregud! Ett til!
Dette er det fine.
Enda ett. Herregud, dette er grusomt.
Ikke rart du sa jeg har mange ting. Du har ingenting.
-Jeg har pynt. -Du har et grusomt, gyselig teppe.
Jeg liker seddelbunken.
Er den til tips på strippeklubben? Hva faen er dette?
-Ja. -Herregud.
Jeg begynner å skjønne at han er 24.
Jeg får studenthybel-vibber.
Hvite vegger uten noen ting.
-Minimalistisk. -Ingenting.
Dette er ikke minimalistisk.
Du er for lat til å kjøpe pynt,
og se på dette. Dette er som et tomt lerret.
Hva vil du ta med deg herfra?
Mikroskopet. Men det må repareres.
Jeg tror noe er galt med polarisatoren.
La meg se om jeg husker noe.
Vent litt. Du får ikke tukle med innstillingene.
-Slutt! -Nei.
-Kan jeg bare se? -Nei, jeg er midt i noe.
-Bare se? -Nei.
Får jeg ikke lov til å se? Hvem er geologen her?
Sett deg. Vent litt. Ikke rør noen av innstillingene.
Ikke rør noe. Ikke skru på noe.
Det er ikke som dem vi brukte på skolen.
-Jo da. -Nei.
-Dette er eldre og dårligere. -Det er det.
Det faller nesten fra hverandre.
-Jeg må reparere det støtt. -Jeg hadde et sånt på skolen.
Jeg har en granodioritt eller en grønnstein der inne.
Granodioritt.
En ser knapt noe.
-Kamerat! -Yo!
-Hva skjer? -Hva skjer, kompis?
-Og jobben? -Bra.
Hei! Hyggelig.
Ja! Jeg har hørt så mye bra om deg.
Og jeg om deg.
Det første jeg skal si, er at du kan beholde begge teppene.
-Fleiper du? -Nei.
Du kan få begge.
-Du vet hva jeg syns om det svarte. -Jeg liker henne.
Mi casa es su casa?
Kan du spansk? Hva ville du si?
Prøv meg.
Det betyr at Milton er fantastisk og et sexy udyr.
Det var ikke det jeg sa.
Jeg sa: "Teppene er dine."
Dere er søte.
-Skal vi bli "litty"? -Ja visst.
-Hva? -"Litty."
Hva er det? Låter nesten som "Lydia".
Nei, "litty". L-I-T-T-Y.
Herregud.
Hva jobber du med?
Dataanalyse.
-Så du er også en nerd. -Å ja, hardcord nerd.
Har han fortalt deg om Pokémon-samlinga?
Herregud. Ja.
-Du skulle sett oss på Pokémon Showdown. -Vi er på den nasjonale rankinglista.
Begge ligger høyt.
Jeg tror han er utestengt fra Pokémon Showdown i fem land.
-På de amerikanske serverne. -Hvorfor?
-Preiker du mye dritt, blir du utestengt. -Hvem gjør det?
Du! Herregud, dere har Playboy-blader.
-De er Josh sine. -Mine.
Ja. Og jeg ble født i går.
Forferdelig.
Er han klar for ekteskap?
Ja, greia med Milton er at han kan virke umoden,
men hvis du ser på livet hans…
Han gikk ut av videregående med høgskoleeksamen.
Gikk på universitetet. Tok mastergrad så fort som bare det.
Inn i godt betalt jobb etter studiene.
Så han bare later som.
Han prøver å overbevise folk om
at han er en morsom, barnslig fyr,
men på privaten er han en annen.
Dette føles som en intervensjon. Kan vi drikke oss fulle? Livet er tøft.
-Ser du? Det er sånn han gjør! -Der er han.
Jeg tror han er klar.
Han snakker om deg på en måte jeg ikke har hørt ham snakke før,
og det er ikke bare noe jeg sier.
Han snakker om deg som en som virkelig kan påvirke ham
i livet og bevege kompassnålen i riktig retning.
-Riktig støtte. -Ja, støtte.
Så jeg tror han er klar for ekteskap.
Kom hit. Gi meg et kyss.
Det er kameraten min. Han sier alltid det rette.
Han gjør det.
Jeg bare improviserer.
Dette er faktisk fint. Jeg liker bilen din.
-Takk. -Dette er en veldig fin bil.
Takk. Der er dartpuben jeg fortalte deg om.
Den med lysene.
-Murstein. -Ok.
Folk har med seg profesjonelle pilsett.
Ja.
Her kan man gå. Og det er mange hundeeiere her.
Blir kjent med det potensielt nye nabolaget mitt.
-Flott. -Jeg elsker denne delen av byen.
Jeg er spent på huset til Stacy, for det blir mitt også.
Da var vi framme.
Hun er en person med god smak og stil.
Hun er i fyr og flamme over oppussingen,
og jeg er spent på å se resultatet.
Her kan du parkere,
vi har lagringsplass, plass, en skumrulle.
-Trommesettet mitt får plass her inne. -Tror du det?
Det begynner å gå opp for meg. Dette blir resten av livet.
Kom inn. Det er tre etasjer.
-Så fint det er her. -Ja.
Denne sofaen tilhørte faren min. Den er gammel.
-Den skal ut. Jeg kjøper en ny en. -Hva vil du ha?
Jeg vil noe større som kan deles opp.
-Jeg er med. -Greit.
Et spesialbygd mediasenter skal stå her.
Det blir svart med kremfarge, større skjerm.
Skal du ha noe på den veggen…
Når mediasenteret kommer, skal tv-en monteres der.
Perfekt. Så vi har god tid til å skaffe en 85-tommers skjerm.
Det er ikke plass.
Jo da. Alle menn drømmer om å ha en stor tv.
Jeg drømmer om å ha en stor sofa.
Ja. Stor sofa med stor tv.
Kjøper du den til meg? Tusen takk.
Om jeg bare spøkte.
"Kvikke Stacy." Det er deg.
-Jeg vant den i fjor. -Det er helt…
-Jeg skal kalle deg det. -Vet ikke om jeg liker det.
Så dette er krigssonen.
Her har vi skapet som er dekket av rusk fra oppussingen.
Dæven. Du har mange klær.
Hva?
-Veldig blingete. -Det er bling-delen.
Jakker henger her. Bukser her.
Jumpsuits og kjoler, treningsklær, mer uformelle ting, gensere.
Og klærne mine?
Her. Vi flytter dette.
Jeg trenger ikke mer enn det, og så er det bra.
Veldig organisert. Jeg liker det.
Jeg er veldig organisert, særlig med klærne og skoene mine.
Det må du ikke kødde med.
Liker du samlingen min?
-Ja. -Se så mange jeg har.
Pent. Jeg liker det.
Dette er sølvtøyet mitt. Alt er i messing.
Ja.
Ok.
Huff, penger er et artig samtaleemne.
Men det er noe vi må snakke om.
Når det gjelder sparing, pensjonssparing og sånn,
setter du av en viss sum penger i måneden til sparing fra lønna di?
Ja.
Jeg for min del må ta sparing på alvor på grunn av huset.
Vedlikehold. Et klimaanlegg vil koste mellom ti og tjue tusen.
Og jeg har to. Og ingen av dem har fusket ennå.
Det vil skje på et tidspunkt.
Vi snakker 20 000 dollar i kontanter.
Hvis dette blir hjemmet vårt, spleiser vi på det?
Du eier selvsagt huset, men jeg liker å dele utgiftene likt.
-Ok. -At vi spleiser.
Hva med middag?
Det kommer an på.
Nei.
Hva?
Vi spleiser ikke på middag. Mannen betaler.
Hvorfor det?
Hvis man er sammen…
Begge drar fram kortet sitt, deler regninga mellom oss.
Ingen mann har bedt meg spleise før.
Interessant.
Jeg vet det. Jeg vet faktisk ikke. Det er alt jeg vet.
-Ok. -Hva?
Så du vil at en mann skal betale for deg?
-Nei! -Ok.
Penger må aldri bli noe jeg har lite av eller bekymrer meg for.
Jeg jobber hardt fordi jeg vil ha det jeg vil ha.
Når jeg er ute og reiser, er det ikke billig.
Jeg vil til et fint sted. Jeg vil ha god mat.
Jeg vil oppleve det slik jeg vil,
og for meg betyr det luksus.
For å være ærlig, har jeg aldri vært i et forhold
der jenter trenger luksuriøse ting.
Det blir litt annerledes nå, antar jeg.
Jeg syns det er ubehagelig å snakke om penger.
Så jeg tar det opp først nå.
Men det var noe moren min alltid sa,
med tanke på skilsmissen deres.
Penger var et stort problem.
Det var mye penger som skulle deles, og det skapte så mye drama.
Vi må gå gjennom alt. Alt det ubehagelige.
Sparepenger, lønn, pensjon.
Slikt må man vite før man binder seg til noen.
Ja. Helt klart.
Familien min…
De er på et annet sted enn det de kom fra.
Bestefaren min satte huset i pant.
Han jobbet og slet for å skaffe dem mat.
Ikke ferier, mat.
Faren min har den samme arbeidsmoralen,
og jeg og søstrene mine har den.
Og jeg har sett så mange utnytte meg eller faren min
fordi de vet at vi har penger.
Og jeg vil at noen skal behandle meg som om jeg ikke har noe.
For jeg liker ikke holdningen:
"Jeg kan slappe av, for faren hennes betaler for alt."
For han gjør det, og jeg hater å sitte der og se det skje.
Jeg vil at mannen skal si: "Nei, dette betaler jeg.
Takk for at du gjør alt dette for oss."
Noen som setter pris på det.
Det trenger du ikke å bekymre deg for med meg.
-Skål. -Skål.
-For penger. -For penger.
Får verden til å gå rundt.
Å skaffe meg dette huset på egen hånd
og så få inn en potensiell ektemann,
er ganske baklengs i forhold til det jeg forestilte meg.
Jeg har alltid vært sammen med menn som enten hadde et hjem
eller ønsket å kjøpe et hjem. Forsørgeren.
Dette var ikke det Izzy og jeg ventet oss, men vi kjører på.
Det er det vi gjør.
Så den gamle forestillingen er glemt.
Huset kommer til å bli noe annet nå.
Som i: "Hva liker Izzy?
Hvor skal tingene hans være? Hva gjør vi med huset?"
Men jeg tror det blir kjempegøy.
Jeg gleder meg til å flytte inn. Det blir så gøy.
-Har du tenkt å kysse meg? -Har du tenkt å… Jeg elsker deg.
I lurv you. Jeg syns det høres bedre ut. L-U-R-V.
"Lurv."
Ja, det har mer følelse, for det brukes ikke av alle.
18 DAGER TIL BRYLLUP
Godt å endelig se deg.
Takk for at du var villig til å møte meg.
Vi har mye å snakke om.
Jeg angrer på…
at jeg forlot deg på den måten.
Jeg elsker deg.
Altså, jeg har aldri følt den kontakten du og jeg har
med noen annen mann.
Jeg har aldri snakket med noen annen mann om det
jeg har snakket med deg om.
Hjertet mitt ligger fremdeles i hendene dine.
Det er ingen andre jeg vil ha.
Jeg vil fortsatt ha deg. Jeg ønsker å være din bedre halvdel.
Jeg vil være den som vokser sammen med deg.
Jeg vil gifte meg med deg.
Jeg vil ha det med deg. Jeg gjør det. Det gjør jeg virkelig.
Tekst: Sissel Drag