Так, зніми мою пахву.
Добре, що глядачі не чують запаху. А тільки бачать.
Припини!
Посиденьки на внутрішньому дворику – це наш вечірній ритуал, коли ми сідаємо й
обговорюємо наш день…
Рефлексуємо…
Миримось… не без допомоги презерватива.
Я не говоритиму. Ти говори.
Що ти вдягнеш?
Шорти?
Як думаєш, які краще?
Чорні.
Чорні?
Так, тому що я буду в чорному.
Будемо однакові?
Так, однакові.
Ні, я так не хочу.
Чому?
Бо не хочу бути однаковими.
Але я – твоя майбутня дружина!
Мені не дванадцять.
На.
Я їх не вдягатиму.
Одягнеш.
Чому саме чорні?
-Я хочу вдягнути сірі. -Ні, ти вдягнеш ці.
-Я хочу сірі шорти й рожеву футболку. -Ні, ти вдягнеш ці.
Так.
Я хочу сірі шорти й рожеву футболку.
Одягни ці. Будь ласка.
Будь ласка. Будь ласка. Будь ласка. Будь ласка. Будь ласка. (Пор фавор. Пор фавор.
Пор фавор. Пор фавор. Пор фавор. Пор фавор.
Одягайся. Мерщій.
Ні.
Припини! Все.
А як же мій одяг?
У тебе є шорти.
Я буваю надто напористою. Але… це все жартома, ми сміємось. Коли треба бути
серйозною, я серйозна.
Ні! Що ти робиш?
І настільки легше, коли ти… така як є. Ти свої шорти забув.
Я їх не вдягатиму.
Ну чому? Я ж попросила їх одягнути.
НІ! Не ці треба було!
Але вони класні.
-Як тобі моя дупа? -Одягни, будь ласка, ці.
Пор фавор
Будь ласонька.
Ні.
Ну будь ласонька.
Ні.
Пор фавор
Вони не пасують до рожевої футболки.
Пасують. До рожевої футболки пасує все.
Ні, ні, ні. Ти вже старенька – мабуть, забула, що таке мода.
ЛЮБОВ СЛІПА
Вітаю.
-Привіт! -Як справи?
Ласкаво просимо.
Дякую.
Ви на таких уже їздили?
Я - один раз, здається.
Гаразд. Щасти вам.
Дякуємо.
Зелена кнопка
І рушаєте.
Зрозуміли?
-Звісно. Дякуємо. -Дякуємо.
Ну що ж, рушаймо.
Я дуже радий, що можу відкрити для себе Мексику разом із Тейлор. Вона не така
екстремалка як я, але каже, що готова – тож сьогодні й перевіримо.
Боже мій.
Не роби так! То гальмуєш, то їдеш. Гаразд, трішки швидше.
На одне колесо?
Ні.
П'ятнадцять – це вже забагато.
Ти в порядку?
Ні.
Боже мій.
Можеш повільніше? Я боюся.
Оце покатались.
Наступного разу можемо швидше.
Мені й так сподобалось.
А й загалом, було весело. Це наша перша спільна пригода.
Це добре, що ми… Поїхали й чимось займаємось. Може, наступного разу я сяду
-за кермо. Як ти зараз? -Поїхали?
Спітнів.
Я також. А щодо решти?
Усе добре.
-Усе добре? І про що ти зараз думаєш? -Так.
Ти маєш більше показувати свої веснянки.
Мені подобаються.
-Мені подобаються. -Бачу.
І це все?
Ти ненормальний.
Я подумав… у кімнатах мені дійсно було комфортніше. Тому що… я розмовляв зі
стіною.
А тепер із обличчям. З людиною.
Гарним обличчям.
Ну. Не картай себе, але…
-«Ти все одно винен». -Але.
У тебе ж були раніше стосунки?
Так.
Отже, ти знаєш, що це таке. Я просто сказала. Попри те, що ми познайомились
наосліп, я все одно людина.
Так.
Бу!
Сподіваюся, коли ми повернемось до Х’юстона… поживемо разом і подивимось, що
таке спільне життя. Ми більше зблизимось і станемо міцнішою парою.
Твій страх?
Що ти просто підеш.
Я не збираюся просто йти.
Дам нам трохи часу. Подивлюся, чи щось зміниться.
Не відмовляйся від мене.
Я постараюся.
Ти мене розгромиш.
Це ти мене розгромиш.
Я не грала років із тринадцяти. І ти, мабуть, помітив, що в мене дуже кепсько з
координацією.
От чорт. Це буде важко.
Так, татку.
Ну що ж.
-Ти граєш правою чи лівою? -Я шульга.
Чудово. На твої підказки покладатись не можна.
Треба хоча б спробувати.
Що більше про це думаєш…
Де треба тримати ключку?
Як тобі… Як тобі зручно.
За стержень.
Якщо так?
Хороший удар.
-Стій! Ні! -Ми друзі по м’ячиках.
Що це значить?
Що наші м’ячики поруч.
Здається, ти дав мені дуже довгу ключку.
Хочеш коротшу?
Загалом, я люблю великі.
-Бум. Гаразд. -Гарний удар.
Молодець, люба.
Ой, з мене одяг спадає. Від розмови про великі ключки в мене аж бретельки
спадають.
До речі про…
Big sticks?
-Великі ключки? -Як тобі…? Моя ключка.
Твоя ключка? В тебе хороша ключка. Така як треба.
Поки що я всім задоволений.
Я з тобою згодна. Щоправда, я думала, ти брутальніший. Тому що ти весь такий мачо…
Так. Але можу бути дуже сором'язливим. Іноді.
У спальні?
З тобою? Можливо, це пов'язано з емоціями. Адже це не просто інтрижка на
одну ніч. Ти мені дуже подобаєшся.
Я давно ні до кого такого не відчував.
Я в тебе закохана… І хочу ділитися… Я повністю відкрита… І фізична близькість
для мене також важлива. Я хочу, щоб це було весело… цікаво й спонтанно. Можеш
мене схопити, торкатися, повалити – роби що захочеш. Дій! Я відчуваю до тебе
-фізичний і сексуальний потяг, і це так… -Так, крихітко. А я закоханий в тебе!
Мене теж до тебе тягне.
-Ти від самої розмови збудився. -Просто я стою на сонці.
А може, це я.
-Так. Ти мене заводиш, і я пітнію. -О, татку.
-Ходімо вже. -Хочеш випити? В мене
дещо є. Фреш із «Кантіною».
-Я кохаю тебе. -Я тебе також.
Хочеш скуштувати?
Ні.
Непогано насправді, але теплим смакувало б краще.
Так. Бо ти довго сидів у душі.
Тут дуже гарний краєвид.
Хочеться більше зірок.
Ти ж знаєш, чому видно так мало?
Забруднення.
Ти в коледжі вчила астрономію?
Ні, я вибрала метеорологію.
Метеорологія? Це рівень «дві тисячі»?
…Ні. Три тисячі.
З рівня «дві тисячі» я жодного курсу не брала. Бо я дуже розумна.
Чому?
А ще ти смішніша, ніж я думав.
Справді? Я весела. Гаразд.
Я не так сказав.
Я весела.
Якщо казати з натяжкою.
Без натяжки. Я весела.
-Не командуй мною. Це так не працює. -Я не командую. Я просто
відстоюю своє. Це інше.
Я не командую. Я просто відстоюю своє. Це інше.
Ні, ти командуєш.
Добре. Трішечки.
Ходімо?
Я хочу спати.
Вибач.
Віднеси мене, ковбою. О, татку. Ой, ой, ой.
Боже. Господи. Але було так добре.
Отже. Я кохаю тебе. І лягаймо спати.
Я кохаю тебе. Я кохаю тебе. Але зараз я хочу спати.
Як тобі сьогоднішній день?
Було цікаво.
-Так? -Так.
А тобі як?
Мені здається, в нас… усе не так, як має бути.
Тому що… ти не пройшла той етап «ніяковості».
Бо мені досі ніяково.
Ти сама зачепила цю тему і не закрила її. Якби ти про це не думала, не хвилювалася
б.
Можливо.
Нехай буде так.
-Я не думаю, що в нас… -Однією ногою ти вже за порогом.
Я не думаю, що в нас хороший емоційний зв’язок. Ось, про що я.
-Так, але ти не змінюєшся. -Бо сьогодні ситуація не покращилась.
Так, бо ти не змінюєшся. Ти непохитна в своїй думці, що між нами якась
незручність. Тобі завжди незручно - хай би що це було.
Бо я так відчуваю. Я так відчуваю.
Так. І я не можу змінити твою думку. Але я намагаюся! Я намагаюся змінити твою
-думку. -Я й не прошу тебе.
Ми щоразу говоримо про те саме.
Бо тобі не доходить, ти не змінюєш свою думку. Я стараюся кожен божий день.
Я знаю, що стараєшся. Але результату немає.
Мені шкода, що тобі незручно. Ще на першій зустрічі.
и мали подолати це ще в перший день.
-З цього все й почалось! -Ні. Опустимо нашу зустріч. В перший
день тут було важко. І на другий так само. Третій день – ми не можемо спілкуватись.
-В перший день ми… -Вже четвертий день – і що?
Ми не знайшли спільну мову!
В перший день було важко, бо ти сказала: «О…»
Та до біса перший день! Забуть про зустріч, Джей Пі!
-Ми йдемо далі. -З цього все й почалося. Хіба ні?
Ні. Знаєш, коли все почалось? Коли ми приїхали сюди, і ніяк не можемо пройти цей
етап.
Це ти не можеш пройти!
Але ти замкнувся в собі!
І не розмовляєш. Власне, зараз перший раз, коли ти розмовляєш зі мною.
Бо в нас більше нічого не було. Зустрілися – і відразу сюди. Хіба ні?
То… що змінилося після кімнат?
Я розумію, що ти… намагалася представити себе… і здаватися якомога красивішою… але
мені здається, якби ти вийшла ось так, без макіяжу, було б краще.
Отже, через мій вигляд… ти почав спілкуватися зі мною по-іншому?
Мені здається, що ти несправжня.
І тому ми не спілкуємось. Тому що я здаюся тобі несправжньою.
З цього все почалось.
Цікаво.
В тебе було…
Намальоване обличчя, накладні вії.
Я чесний з тобою. Знаю – це важко чути. І я…
Ти не бачив мене до цього!
Ти вийшла не такою… як є.
Просто причепурилась і зробила макіяж.
Був перебір із макіяжем. Весь піджак був у косметиці.
Джей Пі, з мене досить на сьогодні. Ні. Ні.
Тейлор. Стій. Йди сюди. Я не хотів…
Ти не знав, яка я, так? І я хотіла бути якомога красивішою, коли ти вперше мене
побачиш. Жінки фарбуються, бо хочуть бути красивішими.
Так роблять багато жінок і дівчат.
Просто… коли я тебе побачив, з такою кількістю косметики, я подумав: «Невже це
буде щодня?» Таке враження, що ти одягаєш на себе обличчя. Абсолютно інше обличчя.
І… я такий думаю: «Ні, це не зовсім те, що я хочу».
Я хочу це обличчя.
Ти не бачив цього обличчя.
Але тепер бачу.
Гаразд. За весь час я фарбувалась лише раз – на першій зустрічі.
І з цього все й почалося.
Нехай.
Я… чесно: я намагався… не уявляти нічого. Я хотів… грати за правилами.
Але моя поява так сильно тебе вразила, що зараз ти не хочеш
спілкуватися?
-Так! Тебе не влаштовує така відповідь? -Що це тоді значить?
-Це жахлива відповідь. -Це правда.
Чиста, довбана правда.
Просто… не роби макіяж.
Я робитиму те, що хочу.
Тоді вперед.
Ти мені не вказуватимеш. І… ця історія з макіяжем мене дуже засмучує.
Я до того, що тобі це не треба. Ти була ніби несправжня людина.
Цілком справжня.
Якщо ти будеш такою, я буду щасливий.
Вибач. Я хочу закінчити цю дурну розмову.
Добре! Йди нафарбуйся. Роби що хочеш. Мені байдуже.
Я закінчила.
Що тут поганого?
-До цього ти все одно не знав, яка я! -Але тепер знаю!
Гаразд, але я все одно робитиму що захочу. Якщо я хочу нафарбуватися, коли
кудись іду, я нафарбуюсь, чорт забирай!
Тоді закрий обличчя! Закрий своє прекрасне личко!
Це я й робитиму. Якщо ми кудись ідемо, ми фарбуємось. Я не ходжу так весь час, але
коли хочеться…
Так, і це супер. Що в цьому поганого? Що поганого в моєму небажанні, щоб ти
фарбувалась?
Хіба погано, що без макіяжу ти мені подобаєшся більше? Що в цьому такого
поганого? Дев’яносто дев'ять відсотків жінок були б раді це почути. А ти це
почула й така: «Боже, яка дурня. Мені не віриться».
Якщо чесно, я більше не хочу про це говорити.
Добре. Й не треба. Можеш навіть піти, якщо це для тебе нічого не значить.
Я не знаю. Але сьогодні я з тобою тут не залишуся.
Так?
Я не знаю. Але сьогодні я з тобою тут не залишуся.
Ну й нехай.
Добре. Супер. Тоді ночуватиму окремо, а ти тут залишайся сам.
Трясця. Клас.
Я спатиму в іншому номері.
Але я вдячна за те, що ми поговорили.
Чесно.
Я все одно кохаю й дорожу тобою, і хочу це зберегти. У кімнатах мені було з тобою
добре й затишно. Я закохалась у твоє серце. Мені здається, в тебе все одно
добре серце.
Так. А я відчував… що ти любляча, добра. І що ти… завжди підтримаєш.
Хай би там що.
Ми… досі ті самі люди.
Тоді чому ми не можемо…
Бути як тоді?
Як у кімнатах?
Бо кімнати – це не реальний світ.
Але ми ті самі люди.
Думаю, найкраще повернутися до цього завтра й… поговорити про це раз. Вранці
поміркуємо, що нам робити далі.
Звучить як план.
Добре.
Поговоримо вранці.
Боже.
Якби ж камери могли передавати запах.
-Сьогодні ми їдемо до Х'юстона. -Ми їдемо до Х’юстона!
До нашого Х’юстона. Як настрій?
-Я не хочу повертатися. -Я також.
Зараз дивлюся на свої валізи й думаю: «Це ж треба. Який жах». Багато тобі
доведеться прати.
Зараз дивлюся на свої валізи й думаю: «Це ж треба. Який жах». Багато тобі
доведеться прати.
Але я в передчутті. Я рада, що ти зустрінешся з моєю сім'єю. Ти й не
уявляєш, що на тебе чекає. Ми весело проведемо час.
Не дочекаюся. Я хочу познайомити тебе з мамою. Зі своїми рідними. Словом… цікавий
-буде період. -Так. Він починається з валіз. Ура! Ура!
Ура!
Я вже хочу назад у Х’юстон. Кому буде перший дзвінок?
Мамі.
Мамі?
А я спершу вийду в наш із друзями чат у «ФейсТаймі».
Тобі справді… двадцять чотири роки.
Ти така стара.
Сам ти старий. Ні, ти не старий. Ти ще дитина. Хлопчик.
Він же мокрий.
І що мені з ним робити?
Повісь.
-Кажу тобі… -Чому я постійно натикаюся на
мокрі рушники на чортовій підлозі?
Мені так подобається. Там їхнє місце.
Скажи. Тебе лякає те, що ти житимеш зі мною?
Так, я звик до власного простору.
Я теж. Я завжди жила одна.
Я час від часу від тебе відпочиватиму.
О, так. Я також.
Іди ти.
ТЕЙЛОР ТА ДЖЕЙ ПІ
Як ти?
Добре.
Як твої справи?
Як ніч?
Дуже добре. А в тебе?
Так, у мене також.
Минулі кілька днів ми намагалися все налагодити. І частково, це я в усьому
винен.
Гм…
Але я хочу все виправити й забути про це. У нас… був зв’язок… А коли приїхали сюди…
його вже не стало.
Так.
Ми з тобою кохаємо одне одного, і ми не чужі люди. І по-моєму, цим не можна
нехтувати.
Ак.
А?
Я сказав: «Так».
Що ти про це думаєш?
Що-що?
-О, так. -Як ти почуваєшся?
В кімнаті мені здавалося, що я могла б провести з тобою решту життя, але… тут усе
по-іншому.
Що, по-твоєму, змінилося?
Я не знаю. Але в нас ненормальні стосунки. І на тлі інших пар – щасливих,
які готуються до одруження – я не бачу для себе жодних перспектив.
Я досі маю до тебе почуття, ти мені не байдужий і так далі, проте… ти не той, у
кого я закохалась.
В кімнаті все було так щиро… а тут мені некомфортно. Я завжди напружена. Я маю
витягувати з тебе кожне слово.Ще й ця історія – буцімто емоційний зв’язок між
нами зник через той макіяж… як на мене, відмазка, але… Усе… що сталося… вчора… Я
про це довго думала й… усе змінилося.
Мені дуже некомфортно.
Ти чітко це дала зрозуміти.
Я думаю, ми дарма заручились. Нам не варто бути разом.
З мене досить.
Так буде краще для обох.
Краще б… ми не починали цього взагалі.
Може, все було б інакше. Можливо. Я не знаю, але так було і в перший, і на
другий, і на третій, і на четвертий. Я вже…
Я не знаю.
Я старалась.
Мені шкода.
Пробач мені. Пробач, що образив.
І ти… Ти також мені пробач. Пробач, що не склалося. І що все було не так…
Не так як у кімнаті.
Так.
Що нам тепер робити?
Їхати додому. Я хочу знову стати собою.
Я теж.
Я не знаю, що ще сказати.
Я теж.
Обіймемось?
Так.
-Бувай. -Бувай.
Мені дуже прикро.
Паскудно. В нас були тільки кімнати. Але… цього не вистачило.
Я думаю, що любов сліпа. Я закохалася хлопця, якого ніколи не бачила.
Я могла б усе життя сидіти там, розмовляючи з ним.
Проте… матеріальний світ… справді… все змінив.
Коли ми торкалися, обіймались, цілувались – між нами нічого не було.
Та все одно я… ні про що не шкодую. В душі я відчуваю, що все було правильно.
Романтична втеча закінчилась, і пари, які залишилися, перейдуть на найважчий
-етап експерименту. -Тепер усе серйозно. Їм
повернули їхні ґаджети…
-Це Стейсі! -Привіт! Дещо сталося!
Боже мій!
Котра зараз година в Пуерто-Рико?
Привіт!
Все гаразд. Спробуй ще раз.
Зараз вони прямують до рідного Х'юстона, де житимуть в одній квартирі.
-Мені подобається. -Вона велика.
Так.
Чи дозволять вони перешкодам реального світу - чи колишнім обранцям – стати в них
на шляху?
Ходімо поговоримо?
І що буде після зустрічі з тими, кого вони не обрали…
Знаєш, хто це?
Гадки не маю.
-…І з якими не заручились. -Твоя подруга Джоні.
І потім… вже через три тижні, вони стануть перед вівтарем.
Чи доведуть вони, що любов сліпа?
Весілля вже за три тижні.
Так. І що ти думаєш?
-Напружилась? Вже хочеш стати нареченою? -Ні, не напружилась
Ні.
Я вже казала: я людина моменту. Як має бути, так і буде. Звісно, в мене є свої
побажання, та це не головне. Я хочу, щоб був ти, я і наші найближчі люди. Ті, хто
радітиме разом із нами. Всі в одному приміщенні - ця думка мене дуже надихає. І
-сукня, яку я захочу. -Так.
Не сумніваюся: ти знайдеш таку, в якій будеш приголомшливою.
Так. А ще мої улюблені квіти, смачні страви…
Які квіти твої улюблені? Я навіть не знаю, які ти любиш.
Я й сама не знаю. Ну, троянди дуже гарні. Я не знаю назв квітів. Я просто
люблю квіти, але не яскраві. Ніколи не купуй мені червоні чи рожеві.
-Мм. Якісь невиразні? -Ти любиш білі…?
-Можна. Аби лиш не були яскравими. -Тепер знатиму.
Тож будь готовим. Кожного другого вівторка.
Через день. Насправді, я досить часто купуватиму тобі квіти.
Нам стільки брудних речей треба розкласти.
Так.
Ти там помістишся?
-Я саме думаю, де мені їсти. -Чому ти сидиш на плиті?
Бо я роблю так у себе вдома. Я так сідаю й вечеряю. Чи обідаю.
Ні. Ні. Для цього є стільці.
Коли кухня такої висоти… Це те що треба.
Для цього є стільці.
Ми повернулися в реальний світ. Я житиму з Мілтоном, і найбільше мене радує те, що
мені тепер буде до кого повертатися. Я так довго жила одна, а тепер у мене
близька людина, найкращий друг. Із ним так добре, ніяких незручностей. Іноді я
навіть думаю: може, мені варто чогось боятися? Бо страху геть немає.
Так, я думаю, все буде добре.
Щодо вчорашньої розмови. Будь ласка, зайди завтра ввечері. Ти з Метом і
Тіреллом працюєш з консолями один і два.
Боже мій, я на нічній. З шостої тридцять.
Я інженер. Зараз я перебуваю в критичній точці своєї кар’єри. Гроші – це добре,
однак… у мене немає балансу між роботою й особистим життям. Можуть бути випадки,
коли скажуть: «Мілтоне, ти нам потрібен завтра о такій-то годині. Треба зробити те
й те… в такій-то системі… для цього клієнта». І ще я наймолодший в офісі. Усі
вже звикли до того, що мене попросять – і я це виконую. У мене ненормований графік,
тому що я взяв кілька днів відгулу, щоб поїхати на зйомки – і це сильно вплинуло
на наш робочий графі. Нам бракує людей.
То я тебе не бачитиму? Я працюватиму, поки ти вдома, і ми не будемо бачитись?
О котрій ти приходиш додому?
О п’ятій тридцять чи о шостій.
Саме в цей час я йду на роботу. Я саме виходжу з дому.
Ми не будемо бачитись.
Так, але я не постійно на нічних. Максимум, чотири ночі поспіль.
-Так, але це як… Це добре. -Потім три дні вихідних.
Так.
Розберемося.
Я не чекала такої підтримки й радості від моєї родини. Вони не просто на моєму
боці; для них це як особисте свято з купою декорацій, музикою й танцями. Тільки
назви їм місце й час. Я здивована, але це приємно. Я навіть не усвідомлювала,
наскільки мені цього хотілося б, і наскільки це мені потрібно саме в цей
день. Мені дуже приємно. Все краще, ніж я думала. Я в захваті і я не хвилююся, тому
що в мене за спиною стільки людей, які мені допоможуть і не залишать одну.
Непокоїть лише думки про те, чи кохатимеш ти мене далі. Можливо, в тебе є сумніви,
або ти дізнаєшся про мене щось таке, що змусить тебе передумати.
Так.
Ти сам казав, що твоя мама запитувала: «Ти точно впевнений?» Я розумію, вона
хвилюється, але я занервувалась, коли це почула. Подумала: «О, ні».
Ні. Я думаю, скоріше за все, вона просто…
Знову ж таки.Як я казав: вона не хоче, щоб я тебе скривдив. І… не хоче, щоб мені
розбили серце. Спершу вона запитувала: «Ти впевнений, що ця дівчина закохана в
тебе?». А тепер каже: «Я тебе знаю. У вас точно все добре?»
Що вона має на увазі?
Просто я ніколи не вірю людям до кінця. Або можу знайти щось таке, що мене
-відвертає від цієї людини. -Знаю! Цього я й боюся.
Так. Але я відчуваю до тебе таку безумовну любов, що навіть не уявляю, що
має статися, щоб… мене відвернуло чи злякало. Зараз час, коли ці почуття
подвоюються, бо ми постійно будемо разом… Словом… мені здається, що більше труднощів
виникатиме на нашому шляху, то більше мені хотітиметься бути з тобою однією
командою, а не тікати.
Це мене заспокоює.
Так. Так. Я щасливий.
Йди до мене.
20 ДНІВ ДО ВЕСІЛЬ
Я буду рада побачити, яка в тебе страшна квартира.
Ти назвав мою жахливою. Тому твоя страшницька.
Немає такого слова.
Відчиняєш двері… Тут нічого немає. Кухня гарна. Жахливий килимок.
Що з ним не так?
Він одразу впадає в око.
-Цей килим не підлягає обговоренню. -Гаразд. Тоді забери свою обручку.
Її можна закласти й за ці гроші купити кілька килимків.
-Господи! Тут іще один! -Бачиш? Цей іще кращий.
Іще один? Боже, це жахливо! Тепер ясно, чому в мене багато речей – бо в тебе тут
порожньо.
У мене є декор.
У тебе тільки страшний, жахливий килимок.
О, в’язка грошей по одному баксу. Це для стрип-клубу? Якого біса?
Так.
Який жах! Все ясно: йому справді двадцять чотири. Ти живеш як студент. Як у
гуртожитку. Білі стіни, на яких нічого немає. Анічогісінько.Ні, це не мінімалізм.
Він просто ледачий, щоб піти щось купити сюди. Самі дивіться: стіни як чисте
-полотно. Що ти хотів би звідси забрати? -Це мінімалізм.
Я думав про мікроскоп. Але його, думаю, треба полагодити – здається, щось не так
із поляризатором.
Дай-но, перевірю, чи я ще не забула, як ним користуватися.
Чекай, чекай, чекай, чекай. Я не дозволяю нічого крутити. Ні, ні, ні, ні.
Киш! А просто глянути? Дай просто глянути.
Не даєш мені подивитись? Хто тут із нас геолог?
Ні. Я працюю над дечим. Сідай. Чекай, чекай, чекай, чекай. Тільки нічого не
крутити. І не чіпай нічого. Я навіть сам нічого не кручу. Це не такий мікроскоп, як
був на останньому курсі.
-Такий самий! -Ні, ні, ні. Цей старіший і гірший. Він,
буває, розвалюється, і мені доводиться збирати його заново.
У нас був точнісінько такий самий.
По-моєму, тут у мене гранодіорит або щось схоже.
Ні, гранодіорит.
Його насилу видно.
-О, друже мій! -Привіт!
Як справи?
Як життя?
Як робота?
На роботі все супер. Навзаєм. Я чув про тебе стільки хорошого.
-Привіт! Рада знайомству. -Я теж про тебе чула багато хорошого. І
перше, що хочу сказати: можеш забирати обидва килимки.
Жартуєш?
-Та ні. Забирай обидва. -Джоше.
-Ти знаєш, як я люблю чорний. -Вона мені подобається.
Ій дім – твій дім.
-О, ти трішки знаєш іспанську? Це ж треба. -Скажи щось.
Це значить «Мілтон чудовий, у сексі він просто звір».
Я не це сказала.
Я сказала: «Всі килимки твої».
Ти така мила.
Клюкнемо?
-О, так. Давай. -Що?
Випити.
Що значить «клюкнемо»? Мені почулося «Лідія».
Ні. «Клюкнути».
Господи.
То чим ти займаєшся на роботі?
Проводжу аналіз даних.
То ти теж ботан.
О так, затятий ботанік. Не знаю, чи розповідав він про колекцію покемонів,
але.О, так. Ти маєш побачити, як ми граємо в «Покемон Шоудаун».
-Боже, так, розповідав. -Пам’ятаєш, я розповідав про
національний рейтинг? Ми обидва в тому списку.
Він забанений у п'яти країнах, які грають у «Покемон Шоудаун». Мене забанили
на американських серверах. Якщо багато говориш, тебе банять.
Чому?
Хто б іще так міг? Ти! Боже, в тебе є журнали «Плейбой».
-Вони Джошеві. -Вони Джошеві.
Аякже. Так. Я ж не вчора народилась. Жахіття. Як думаєш, він готовий до
одруження?
Так… Особливість Мілтона в тому, що на перший погляд, він здається незрілим. Але
якщо поглянути на його життя: він закінчив середню школу зі ступенем
молодшого спеціаліста. Вступив до Х’юстонського університету. Здобув ступінь
магістра – бум! – в такому віці. Й відразу після коледжу вже заробив свої перші сто
тисяч. Тож, це тільки здається, що він іще юний.
На людях намагається змусити всіх думати, що він такий кумедний,
жартівливий, не зовсім дорослий… хлопець… А потім за зачиненими дверима він зовсім
інша людина.
Таке відчуття, ніби мене обговорюють. Може, краще вже випиймо? Життя складне,
-тож… -Бачиш? Він такий.
-Це він. -Після розмови з ним я думаю, що він
готовий. Він говорить про тебе так, як не говорив про жодну з інших дівчат. І я це
кажу не просто як друг. Він говорить про тебе як про людину, яка може справді
вплинути на нього й на його життя й задати правильний вектор руху.
Й належну підтримку.
Так. Підтримку. Тому я думаю, що він готовий до одруження.
Йди до мене, крихітко. Поцілуй мене.
Джош молодець. Завжди каже правильні слова.
Я не репетирував, до речі.
Мені подобається. В тебе хороша машина.
-Дякую. -Дуже гарна тачка.
Дякую. А це дошка для дартсу, про яку я розповідала. З вогниками. На цегляній
стіні. Люди приходять сюди з професійними наборами для дартсу.
-Ясно. -Так?
Можна буде прийти. І дуже багато з собаками.
Слухай, я вже звикаю до свого потенційного нового району. Він чудовий.
Так, він прекрасний. Я люблю цю частину міста.
Мені не терпиться побачити будинок Стейсі, бо тепер це буде і мій дім також.
Приїхали.
У неї є смак, свій стиль і так далі. Вона просто шаленіє від свого ремонту – мені й
самому цікаво подивитися, як усе зробили.
Тут можна буде паркуватися – якщо захочеш. Але тут буде комірчина, простір,
місце для занять спортом.
Тут поміститься моя барабанна установка, коли я вчитиму тебе грати.
Вчитимеш?
-Ви жартуєте? Я так житиму решту життя? -Заходь. Тут три поверхи.
В тебе гарно.
Я знаю.
Це диван мого тата. Навіть не уявляю, скільки йому років. Його тут не буде, я
-поставлю новий. -Який ти хочеш?
Хочу просторий, секційний, і більший.
-Супер. Я за. -Гаразд. Тут у мене буде вбудований
розважальний центр. Чорний із кремовими вставками.
-А телевізор буде на стіні? Чи ти хочеш… -Коли буде розважальний центр,
телевізор повісять на стіну.
Супер. То ми ще втигаємо купити вісімдесяти-п’яти-дюймовий.
Не думаю, що він сюди поміститься.
Так, але всі мріють про великий телевізор. Насправді, мене все влаштовує.
А я мрію про великий диван. Так. Великий диван до великого телевізора.
Ти мені все це купиш? Дуже дякую. І це не жарти.
Запальна Стейсі. Це точно про тебе.
-Я виграла його торік. -Це про тебе. Я тебе так і
називатиму: Запальна Стейсі.
Навіть не знаю, чи мені це подобається.
А тут у нас… зона бойових дій. Тут гардеробна, вся вкрита брудом пилюкою
після ремонту.
Чорт забирай, скільки в тебе одягу.
-Що? -Все виблискує.
Бо тут одяг із паєтками. Тут висять куртки. Тут штани. Комбінезони та сукні.
Одяг для тренувань. Трішки повсякденних речей, светри.
А де лежатиме мій одяг?
Можеш покласти сюди. А це ми пересунемо сюди.
Думаю, мені вистачить і цього куточка.
Супер.
Все так добре впорядковано, мені подобається.
Я дуже, дуже організована, особливо коли це стосується шафи, одягу та взуття.
Тут безлад недопустимий.
Подобається моя маленька колекція?
Так.
Бачиш, скільки їх у мене?
Так, дуже гарні. Мені подобаються.
Тут у мене столові прибори – з латуні.
Добре.
Що ж. Слухай, дуже цікава тема – гроші. Я хотіла б з тобою про це поговорити. Щодо
заощаджень, пенсійного плану. Приміром, можна щомісяця із зарплатні відкладати
певну суму грошей. Для мене все цілком очевидно: я маю ставитись до цього
серйозно - зокрема, через цей будинок. Багато ще попереду. Сама лише система
вентиляції потягне на десять – двадцять тисяч доларів. А мені треба дві. І відколи
я тут живу, роботи в цьому напрямку навіть не починались.
-Так. -Так, уявляю.
Тож, ідеться про двадцять тисяч готівкою. І якщо ти тут житимеш, і це буде наш дім,
то й працювати ми маємо разом.
Звісно, це твій будинок, але… я люблю, коли все п'ятдесят на п’ятдесят. Тож ми
-все робитимемо разом. -Гаразд
А як щодо вечері?
Буває по-різному.
Ні.
Що?
Вечеря це не п'ятдесят на п’ятдесят. Чоловік платить.
Чому?
Якщо ви разом…
Можна розділити на дві картки й платити порівну.
Ще жоден хлопець не просив мене платити порівну.
Цікаво.
Знаю. Насправді, не знаю. Це все, що я знаю.
Ух. Гаразд.
«Ух»? Що?
То ти хочеш, щоб чоловік завжди за тебе платив?
Ні!
Гаразд.
Я не хочу відчувати нестачі чи гострої потреби в грошах. Я – працелюбка, але я
працюю заради своїх бажань. Коли я їду в подорож, це недешево. Я люблю їздити в
гарні місця. Я люблю смачну їжу. Я хочу проживати це так, як я хочу. І для мене це
розкіш.
Чесно кажучи, це не ті стосунки, які були в мене раніше. Коли дівчатам потрібні були
вишукані речі й так далі. Але бачу, що тепер усе буде інакше.
Мені максимально незручно говорити про гроші. Тому я підняла цю тему тільки
тепер. Але з того, що розповідала мені мама про їхнє розлучення з татом, однією з
найбільших проблем були гроші. Треба було розділити багато майна, і це спричинило
великі скандалів. Все це треба обговорити. Всі незручні моменти. Заощадження, чеки,
зарплатню, пенсію. Ти маєш це знати, перш ніж погоджуватись на ціле життя з кимось.
О, так. Авжеж.
Моя сім'я не завжди була заможною. У мого діда відібрали будинок. Він дуже
багато працював, щоб дістати дітям їжу. Не відпустку, а їжу. Ось звідки таке
ставлення до роботи в мого батька та моїх сестер. І я не раз бачила, як людей
користуються мною чи моїм татом, тому що вони знають, що в нас є гроші. А я ж хочу,
щоб до мене ставились так, ніби я нічого не маю. Тому що мені я не люблю,
коли думають: «Ну все, можна сісти, розслабитись і ні про що не думати, тому
що її батько за все заплатить». Скоріше за все, він заплатить. Але я
просто ненавиджу бачити, як це відбувається. Я хочу, щоб мій чоловік
встав і сказав: «Ні, дозвольте, я сам. Дякую, що ви стільки для нас робите».
-Так. -Щоб людина це цінувала.
Так. Зі мною можеш цього не боятися. Все гаразд.
Будьмо.
-Будьмо. -За гроші.
За гроші. Які змушують світ обертатись.
У мене є свій будинок, на який я заробила сама. І зараз, коли я привела в
нього свого потенційного майбутнього чоловіка, все дещо не так, як я уявляла. У
мене завжди були чоловіки, які вже мали власне житло, або збиралися його придбати
– тобто, здатні нас забезпечити. В нас із Іззі все дещо не так, як очікувалось, але
подивимось. Ми тільки починаємо. Словом, я зараз не думаю про це. І для мене будинок
почав сприйматися зовсім по-іншому. Я тепер думаю: що подобається Іззі? Куди
покласти його речі? Як ми будемо тут жити? Чесно кажучи, я думаю, нам буде дуже
весело.
Я дуже радий переїхати. Чесно. Буде весело. Нам буде дуже весело.
Так.
То ти мене поцілуєш?
А ти мене поцілуєш? Я кохаю тебе.
Я кохаю тебе. Краще сказати «Я закоханий в тебе».
Закоханий.
Так. Це ще сентиментальніше, тому що не всі так кажуть.
18 ДНІВ ДО ВЕСІЛЬ
АЛІЯ, 28 МЕДСЕСТРА
УЧЕ, 33 АДВОКАТ
Радий нарешті тебе побачити.
Дякую, що захотів зустрітися.
Думаю, нам є про що поговорити.
Я дуже шкодую.Я шкодую, що покинула тебе так. Я кохаю тебе. Я… ні з ким не
відчувала такого зв’язку, як був між нами. Із жодним чоловіком. Із жодним чоловіком
я не розмовляла про те, про що розмовляла з тобою.
Моє серце досі в твоїх руках. Я хочу тільки тебе.
Я досі хочу тебе. Я хочу бути твоєю другою половинкою. Я хочу… Я хочу бути тією, хто
ростиме разом з тобою.Я б вийшла за тебе заміж. Чесно. Я хочу з тобою сім'ю. Чесно.
Дуже хочу.