- Jsem zamilovaná a chci se podělit… - Jo, zlato.
Já miluju tebe.
Miluju tě.
Trvalo mi dlouho ho najít, ale je to můj člověk.
Láska je jistě slepá.
Takže jsi se mnou komunikoval jinak kvůli mému vzhledu?
Víc se mi líbíš bez make-upu…
Nevěděl jsi, jak vypadám!
Ale teď to vím!
Nejsi ten, do koho jsem se zamilovala.
Končím.
Jasně, že ti přišlo, že mám spoustu věcí, nemáš nic.
Připomíná mi to vysokou, tohle je jako na koleji.
Bílé zdi, na kterých nic není.
Proč jsou všude na podlaze ručníky?
- Co s ním mám dělat? - Pověsit.
Tobě je fakt 24. Jsi mimino. Jsi dítě.
Takže nemáš nádobí.
Kdybychom se nepotkali v buňkách
a já ti nedal jídlo na skleněný talířek,
vyškrtla bys mě, protože neodpovídám představám?
Láska je slepá, chápu to, ale láska musí jíst.
Musí mít střechu nad hlavou. Někdy chce láska létat první třídou.
Johnie je tady!
Ne, to je Chris. Chodíme spolu.
Říkala jsi mi věci, ale neříkala jsi je jenom mně.
Byl jsi moje číslo jedna.
Nebyl jsem jediný.
Na jednom rande jsem měl holku, se kterou jsem v minulosti chodil.
Je to Lydia.
Naposledy jsme se viděli letos a spali jsme spolu.
Máte hodně dlouhou historii.
Připadalo mi, jako by nás sledovala.
Proč mi tolik lidí píše, že sleduješ jejich profily
a jim je to nepříjemné?
Pak jsi vyfotila můj dům a poslala mi to.
- Se zprávou „Vidím tě“. - Nebudu to řešit.
Tohle je naposledy, co vidíš můj obličej!
Jestli tohle s Miltonem zvládneme…
Jdeme.
…zvládneme všechno.
13 DNÍ DO SVATEB
Jen jsem chtěl být upřímný, protože jsem přišel do buněk
a neřekl jsem ti ani slovo o tom,
jaká Lydie je.
- Že jo? - 100%.
Neřekl jsem nic o našem vztahu
a ona se na druhé straně snažila dostat Aaliyah do hlavy.
Říkala jí, jak vypadám.
Jaké mám auto.
Co koupila mému psovi a další věci.
To mi naznačuje, že ji pořád trápí, jak to mezi námi skončilo.
Já se snažil být hodný a říct,
že je to moje chyba.
Můžu ti přečíst její poslední zprávu.
Napsal jsem jí: „Jsi úžasný člověk. Kvůli nikomu se neměň.
Jen to mezi námi asi nebude fungovat.“ To ale nebyla pravda.
Že jo? V našem vztahu se stalo pár věcí,
kdy ke mně na začátku nebyla upřímná.
A to, jak mi praschsprostě lhala přímo do obličeje a ani toho nelitovala…
Nedokážu jí prostě věřit.
Zlato.
Necháš mě domluvit s kamarádem?
- Hele můžu… - Jdeme.
- Pojď. - Dáš mi pět minut?
- Ne. - Dej mu pět minut.
- Hele… - Nenech se ovládat.
Necháš ji zasahovat mezi kamarády?
- Miltone. - Hele…
- Ne. Miltone. - Věř mi.
- Dej mi chvilku. - Miltone.
Pokud Milton řekne u oltáře ano,
bude to jedna z největších chyb, kterou kdy udělal.
LÁSKA JE SLEPÁ
- To šlo hladce. - Co jsi to provedl?
Já to slyšel. V pohodě?
Jsem v pohodě, ale… No, takhle.
Já říkám, že ona nás do téhle situace dovedla.
Zjistil jsem, že ona věděla, že mě vzali
do experimentu.
Chtěla, abychom v tom experimentu byli oba.
- Je ti něco? - Vydrž.
- Zablokovala… - Teda…
Zablokovala můj Instagram.
Je ti něco?
- Jo. Jsem překvapená. - Klid, Stacy.
- Z čeho? - Překvapilo mě to.
Můžu pokračovat?
- Jo, ale díváš se na mě. - Takže…
Dívala jsem se na ně.
Přišla první den a někomu z vás to řekla.
Řekla, že má pocit, že tu potká někoho ze své minulosti.
Buď zjistila, že tam budu,
nebo má nadpřirozené schopnosti, které jí umožní vidět do budoucnosti.
Co by bylo cílem? Čekala snad, že skončíme spolu?
Nebo chtěla sabotovat mou šanci s někým být?
To se jí totiž povedlo.
Zničila všechno, co jsme s Aaliyah mohli mít.
Měla by převzít odpovědnost za to, co udělala Aaliyah.
Chodit za někým a říkat mu o mně věci…
To se ale nestalo.
- Jo, to není… - Předpokládáš, že se to stalo.
Podle mě Lydia nechtěla, aby mi to vyšlo.
- Tady se musím Lydie zastat. - Jo.
Když se Aaliyah zhroutila poté, co ti řekla o své nevěře
a ty jsi s ní skončil, Lydia tam s ní seděla a utěšovala holku,
co chodí s jejím ex.
Ale pak udělala…
Ale to, když Aaliyah utěšovala, to nebylo falešné.
Ale když na to přišla…
Lydia a Aaliyah za námi přišly. Brečely, držely se za ruce…
Ale to bylo předtím, než zjistila, že to všechno víme?
- Ne. - Přišla to říct!
Miriam, přestaň.
- Stacy. - To mi neříkej.
- Jo, to jí neříkej. - Chci slyšet Stacy.
Neříkej mi, ať přestanu, tohle ty mi říkat nebudeš.
- Tak jo. - Odnes si tu toxickou maskulinitu.
- Jdu si pro pití. - Jasně, jen vypadni.
Chceš si promluvit? Stacy zajímá mě tvůj pohled na věc.
- Pokud bude mluvit, tak tady. - Stacy, můžeš?
- Nechci ji slyšet. - Dostala jsem tě.
- Jasně, že nechceš… - Jsi zahořklá.
- Já? Ty si fakt fandíš. - Snažím se tu něco řešit.
Pokud chcete mluvit o Lydii…
Ne, je mi fuk, kam jdete.
- Jo, běž. - Jdu se napít.
Nejsem zahořklá.
- Jsi zahořklá. - Seš trapnej.
- A falešná. - Říkáš kraviny.
- Nedokážeš to. - Tak kde bydlíš?
- V Saúdské Arábii? Houstonu? - Obojí!
- Máš práci? Nemáš práci? - Mám práci!
Tak moment, to se mi snad zdá.
Máš firmu, nebo nemáš firmu?
Máte přítele? Nemáš přítele?
- Počkej. Ne. - Já jdu.
- Jsi tu kvůli kamerám. - Tak moment.
- Já? - Proto tady jsi.
- Jsi falešná. - Vrať se.
Ano, pracuju v Saúdské Arábii.
Ano, mám titul z univerzity Johna Hopkinse.
Najdi si to.
Kdo je tady kvůli kamerám?
Nejsem Lydia ani Aaliyah. Mě nerozbrečíš.
Seš jenom špína. Nula.
Miriam, klid.
Nestojí ti za to.
Tohle trvalo tak 20 minut.
Jestli pracuju v Saúdské Arábii? To fakt?
Ahoj.
Prosím, postarej se o Lydii.
- Díky. - Jo, máme ji.
Postavila ses za sebe.
Kouká do mobilu, je mu to ukradený.
Nemá co říct, je to zbabělec.
Chce ze mě udělat blázna, prosím.
To je definice narcisty.
V podstatě mi říká, že jsem lhářka,
ale lhář je tady on.
Spal s někým, když se mnou chodil.
To ale neřekne. Upřímně, já dobře vím, kdo jsem
a vím, kdo je on.
A je odpad.
Nikdo. Nikdo mě nebude ponižovat tak, jak to teď udělal on.
- Jo. - Nikdo.
Mně se daří, jsem šťastná a miluju svého snoubence.
- Ano. - A to ho štve.
Nestojí za to.
Kdo si dá ještě pití? Co si dáte?
Musím se zvednout z gauče.
Takže jsem zmatená. Znám situaci.
Vím, že máš dobré úmysly.
Uche je ale velmi přesvědčivý.
Takže Uche říkal, že jsi věděla, že tam bude.
- Jak? - Prý jsi to věděla.
- Jak? - A to jsem si říkala „Cože?“
- Jak? - Holka, řekl to.
Řekl, že ho vlastně stalkuješ.
Jo, ukázal mi screenshoty kamarádů,
že jsem koukala na jeho příběhy, nebo co.
Vy nekoukáte na příběhy lidí, se kterými spíte? Já jo.
- Jo. - Omlouvám se.
Zajímá mě, co beze mě děláš.
Řekl, že jsem blázen. Já nevím a je mi to jedno.
Spousta informací z obou stran.
Slyšela jsem to od tebe, Aaliyah a Ucheho.
Já nevím. Je toho tolik.
Milton je dost zralý na to, aby neposlouchal
ty jeho kecy, že jo? Koukněte na ně.
Teď jsou Milton a Uche spolu?
Snažím se být upřímný a ona takhle vybouchla.
Loni mi holky na Instagramu posílaly zprávy s tím,
že sleduje už několik týdnů jejich příběhy.
„Nesleduje mě, sleduje jenom tebe.
Asi bys to měl vědět.“
Ukázal jsem jí ty screenshoty.
Nechci ti to ukazovat, ale abys věděl, že nekecám…
V pohodě.
- Nevymýšlím si. - Věř mi, já…
- Dobře. Nepotřebuješ to. - Věřím ti.
Nechci, aby to jakkoli ovlivnilo váš vztah,
ale byl bych špatný kamarád, kdybych za tebou nepřišel
a neřekl ti, že Lydia plánovala tady se mnou být,
abychom se k sobě vrátili.
První den říkala všem holkám,
že má pocit, že tu potká někoho z minulosti
a že to bude osud.
Není to osud. Chtěla, abychom tu byli oba,
nemohla na mě zapomenout.
- Je to síla, já vím. - No…
Moje máma vždycky říká, že tvé vnímání je tvá realita.
Vy dva to vnímáte každý jinak.
Jste dospělí a nějak to řešíte.
Nemyslíš, že minulost ovlivňuje budoucí chování?
Co kdybys s ní chtěl mluvit o něčem důležitém
a ona takhle vybouchla?
Myslíš, že je to zdravý způsob komunikace?
Ne, ale chápu nuance a různé situace.
Tohle není Pythagorova věta.
Tohle je vícerozměrný výpočet.
Jsi ve směru X,
ona ve směru Y a já ve směru Z.
- Jo. - Vůbec se mě to netýká.
- Jo. - Jsem na jiné paralele.
- Je to všechno vnímání. - Jo.
Jak se vám daří komunikovat?
- Vlastně super. - Super.
Chtěl jsem najít někoho upřímného a myslím, že se mi to povedlo.
Máš pocit, že to mezi vámi bude do konce života?
Nemáš pocit, že jsou to jen líbánky,
kdy jsou věci chvíli super, ale pak se může něco stát
a všechno se pokazí?
Já jsem vždycky na líbánkách.
Nechci k sobě pouštět negativní perspektivu.
To je super.
A je jedno, jestli si vy dva rozumíte,
každý si jedeme po své ose. Tak to prostě je.
Miltone, zbývají ti dva nebo tři týdny zasnoubení
a já ti upřímně přeju hodně štěstí.
Kolik negativních věcí jsem o ní v buňkách řekl?
Nic. Říkal jsem, že je úžasná.
Bál jsem se, že jí zlomíš srdce, že?
Šel jsem do buňky a prosil tě, abys jí neubližoval
a teď ti říkám, ať jsi opatrný, aby neublížila ona tobě.
To je fér.
Nenech ji plést se do našeho přátelství.
- Uche, hodně štěstí, bratře. - Tobě taky.
- Napíšu ti na chatu. - Tak zatím.
Nelíbí se mi, že jí říkáš, že je podle mě špatný člověk.
Podle mě je úžasná.
Neřekl jsem jí, že bys tohle řekl.
Varovné znamení.
Kdybych zůstal s Johnie potom,
co řekla tobě a co řekla mně a pak bych to zjistil,
šokovalo by mě to.
Bylo to šokující.
- Vyjasnila mi to. - Jo.
Přeju vám to.
Chci pro tebe jen to nejlepší a pro ni taky.
Necítím k ní nenávist, ukončil jsem to s ní.
Jen mi nepřipadalo správný, že nám tohle udělala.
A tak jsem to řekl.
- Tak jo. - A to je vše.
No, podle mě je úžasná.
Jen nechci, aby jí někdo říkal věci, které nejsou pravda.
- Pokud se to nestalo, dobrý. - Jo.
Bylo to spíš: „Jak můžeš říct, že jsi zamilovaná
a čtyřikrát mi říct, že mě miluješ
a pak najednou říkat, že jsi ráda, že to nevyšlo?“
- Nikdy bych… - Řekla ti, že tě miluje?
Čtyřikrát. Počítal jsem to.
- Zamilovaná. - To jsem nevěděl.
Já jí to neopětoval.
A nesnažím se tě přesvědčit. O to mi tady nejde.
Upřímně doufám, že vám to vyjde.
Jen nechci, aby jí prošly lži, protože ty mi připomínáš mě.
Máme dobré srdce. Lidi nás mohou snadno využít.
- Jako kdo? - Johnie.
- Bože. - Ne.
Proto jsem o tom s ním mluvil, protože ty jsi byl dobrej kámoš.
Říkala nám to samé. Přísahám, že jsem nikdy…
Ale kdybych se snažil říct…
Netušila jsem, co řešíte.
Chtěla jsem utéct scéně a přišla jsem do další.
Stacy ti může dát holčičí pohled.
Kdybych chtěl být s tebou, jdu za Izzym.
V pohodě? Viděla jsem gestikulaci.
Jen se snažíme ten příběh pochopit. Víš?
Ne, snaží se tě přesvědčit o něčem,
co se asi nestalo. Nevím, proč to máte zapotřebí…
Zeptal se. Tak se ho zeptej.
Panebože.
- Ne, to… - Víš, že to jsou lži, že jo?
Oba jsou…
- Neshoduje se to. - Vy jste tam nebyli.
Byli a víme, že se ti nedá věřit.
A v reálu se ti taky nedá věřit.
Odporujete si.
Je těžké vidět tvou skutečnou osobnost.
Doufám, že jste spolu šťastní. Opravdu.
- Sakra. - Jsme. Jste spolu šťastní vy?
- Tak proč… - Svatba za týden, paráda.
Tak si to užijte, proč ho nenecháte být?
Nic mu neděláme, jsou to kamarádi.
Jo.
Podle mě jsi falešná.
Jak?
Kdykoli jsme se bavily o Izzym,
neřekla jsi mi, jak to mezi vámi je.
- Ty mně taky. - Všichni věděli, že mi jde o Izzyho.
- Ne. A já nic neřekla… - Neřekla jsi nic, protože proč?
Co ti dlužím? Nevěřím ti.
Kdybys věděla, že jsem to já,
chovala by ses k němu jinak.
Ne, to bych neudělala.
Náš vztah s tebou nesouvisí.
Díky Bohu.
Ty ses k němu chovala jinak kvůli našemu vztahu.
Proto jsi podle mě falešná.
Já se chovala pořád stejně
a brečela jsem, když jsem věděla, že tě odmítne.
- Dobře. - Cítila jsem s tebou.
Proto mě to tak vytáčí. Ty jsi hroznej člověk
a mě mrzí, že jsem kvůli tobě brečela.
Tak se zeptej ostatních, jestli si to myslí.
To jsem už udělala a jsem si svým názorem jistá.
- Dobře. - Proto se na tebe nedívám.
- To není pravda. - Není strašná.
Proč jsi ji nepožádal o ruku?
Protože se toho dělo hodně.
Rozchod s ním a návrat k němu.
Nikdy jsme spolu nebyli. Neříkej tomu rozchod.
Panebože, vždyť to neříkám. Tak jak tomu mám říkat?
To tys chtěla, abych byl tvůj kluk.
Ne.
Řekla jsi mi, že mě miluješ a já tobě ne,
nebyl to rozchod.
Ale nechtěla.
Já řekl Stacy, aby byla moje holka.
Nechtěla jsem, aby byl můj přítel. To se nikdy nestalo.
- Uvidíme ze záznamu. - Nestalo se.
Nic to neznamená, nikdo to nemyslel zle.
Je to jen na hovno.
- Jen to muselo zaznít. - Narovinu.
- A pravda. - Kdykoli se ozvi.
My dva jsme v pohodě, neboj.
Starám se o tebe.
- My čtyři nejsme v pohodě. - My jo.
To jsou všechno lži.
Tak jo, nebudu to poslouchat. Znáš mě, je mi to jedno.
Tohle je jen mezi námi.
Co se stalo?
Bylo tam tolik lží a já nemůžu sedět a poslouchat ty kecy,
co každý říká.
- Jaké lži? Jaký kecy? - Johnie! A to s Chrisem a Izzym.
Mně a Chrisovi říkala pravý opak věcí a prostě se jí nedá věřit.
Moc o tom přemýšlím, záleží mi na tom, co si lidi myslí.
Chybovala jsem, ale fakt jsem se snažila být hodná.
Myslím, že je nudná. Je falešná. Je proradná.
Chci od ní být co nejdál.
Nepřibližuj se ke mně.
Je to moje kámoška a vy jste taky kamarádi.
Ale prostě to každý vidíte jinak.
Mar, není čas si rozumět.
Nebudeme kamarádi.
Já se jí budu vyhýbat a doufám, že ona mně taky.
To je celý.
On mi ukazoval screenshoty všech těch lidí, že jsem koukala
na jejich příběhy.
- Kámo, máme společné kamarády. - Poslouchej.
Byl to kretén.
To já byl jednou taky.
- To nic. - Budeš mě bránit?
Víš co? Budu tě vždycky bránit.
- Je to insignifikantní. - Co?
- Insignifikantní. - Co to je?
Že to není důležité. Co na tom sejde?
Co jsem ti říkal o emocích?
- Nejsem emocionální. - Mysli jako Milton.
Jsi moc silná. Jsi moc velká.
Podívej se na sebe. Seš dospělá ženská, máš sílu.
Máš skvělou práci. Vyděláš skvělé prachy.
Jsi totálně nezávislá.
Srát na všechny ostatní.
Koho to zajímá? Zvládneme to.
Teď nás čeká večeře.
Miluju tě.
Tak jo.
- Takže. - Ahoj.
- To bylo… - Nech mě. Au.
Fakt mě štve, že si Chris myslel, že…
Štve tě to?
Štve mě, že si myslel, že já…
Přestaň!
Že jsem proti němu.
Má totiž v hlavě Johnie.
- A než ona to věděla… - Je fakt manipulativní.
Hele, tohle je pondělní květinový den.
- Květiny pro Stacy. - To jsem nevěděla!
V pondělí nosím kytky.
Aby týden hezky začal.
Každý týden máš květiny. Je to pro mě důležité. Každý týden.
To se mi líbí.
Chris si zaslouží dobrou ženu
a to podle mě Johnie není.
Je fakt nedůvěryhodná.
Já se o ní ani nechci bavit.
Ztráta času. Nechci se o ní bavit.
Jen se snažím ochránit Chrise a myslím si, že ona…
Proč to řešíš?
Je to dobrý chlap.
- Já ho znám. - Nemá tě rád.
Ne, jsme v pohodě.
Při odchodu mi to tak nepřipadalo.
Jen jsem se mu snažil říct…
Ale proč?
Dáváš na něj pozor kvůli Johnie?
- Jen jsem… - Proč?
S Johnie to nesouvisí.
- Ale… - On s ní chodí.
Šlo mi spíš o něj.
On o to ale očividně nestojí. Očividně ji bránil.
- No, jo. - A šel po tobě.
Takže si nazuj běžecký boty a koukej rychle zdrhat.
Nevyjde to. Pokud ano, super.
Byl jsem rozpolcený, když jsem se snažil Chrise poznat.
- Není zraněný pes. Je to chlap. - Já vím.
Ještě mluvím.
- Jasně. - Přišlo mi…
Jen k tomu říkám svůj názor.
Nedochází ti, že je to pro mě citlivé,
je to Johnie.
Byli jste spolu.
Nelíbí se mi to.
Na Johnie mi nezáleží.
- To přece víš. - Já vím.
Já viděl, jak ses do ní pustila
a děsně mě to bralo.
Vážím si našeho vztahu tak strašně moc.
Tebe si hrozně vážím.
Jsem rád, že jsem věřil svému srdci a své intuici
a jsem s tebou.
Když se ohlédnu za celou nocí, jsem strašně rád.
Jasně. Když se podíváš na mě a na ni,
jasně, že jsi rád.
- A já jsem čím dál tím víc vytočená… - O to nejde.
Jsem ve stejné lodi s ní.
Já nechci, aby sis mě vážil proto,
že ta druhá je blázen.
Máš si mě vážit i bez toho.
Mám pocit, že se nejvíc rozvášníš ve chvíli,
kdy dojde na nějaký konflikt, nebo se něco řeší.
Tehdy chceš být se mnou a to mě miluješ nejvíc.
Jako kdybys ke mně utíkal jako do útočiště.
„Jsem tak rád, že tě mám.“
Jen říkám, jak mi to připadá.
Tohle chci cítit, když přijdeš domů z práce.
Hned ve dveřích.
Necítíš to ode mě?
Přijde mi, že mě obejmeš a tak,
ale pak jsou tyhle situace, kdy jsi vyloženě vděčný, že mě máš.
Ten strach, že mě ztratíš.
Tak jo.
Jen říkám, že mi můžeš ukázat i jinak, že si mě vážíš
a nemusíš mě porovnávat se svými minulými vztahy.
Johnie není minulý vztah. Johnie byla holka z buněk.
A v jednu chvíli ti byla blíž než já.
To mi není tak příjemné.
Tak jo.
Nemám z toho dobrý pocit.
Já jsem taky holka z buněk. Poznali jsme se tam.
Jsi moje snoubenka, nejsi jen tak nějaká holka.
Přijde mi, že jsou to spíš řeči než činy.
- Vážně… - Mluvíš o mně a mých činech?
- To jako vážně? - Jo.
- Jako… - Rozeber to, prosím.
V buňkách jsi říkal, jak by vypadal ideální život.
„Přijdeme z práce, lehneme si…
Já udělám tohle. Uvařím ti, namasíruju ti nohy,
udělám tamto.“
Občas mám pocit, že to takhle není.
Někdy mám pocit, že to dělám já.
Ještě to rozeber. Dvakrát jsi mi uvařila.
A kromě toho. Co jsem pro tebe neudělal?
Uvař mi.
Znovu, vaření stranou. Co ty ostatní věci?
- Dokud… - Slyšíš, co říkáš?
Ano. Říkám ti, že se tak s tebou snažím komunikovat.
Poslouchám.
Ne, bráníš se.
Ne, poslouchám, protože jsem v šoku, tohle jsem…
Mockrát jsme byli sami
a tohle je poprvé, co o tom slyším.
Tak co pro mě děláš, když přijdeš domů?
To je otázka na tebe.
Ale já se ptám tebe, co pro mě po návratu z práce děláš.
Málokdy jsem doma.
Vstávám dřív než ty a občas se vracím později než ty.
Když jsem doma, uklidím.
Až na to vaření se ti snažím být tou nejlepší podporou a snoubencem.
Být trpělivý, laskavý a chápavý.
Snažím se ti přizpůsobit.
A do toho žonglovat se svými emocemi.
Nevím, jestli mi jeden den řekneš ano
a druhý den ne.
Proč si to myslíš?
Proč se na mě tak díváš?
Já nevím.
Někdy mám pocit, že to, co dělám, není pořád dost dobré.
Mám z tebe pocit, že nejsem dost dobrý.
Chci všechno, co mi slíbil.
Chci toho romantického kluka, růže,
napuštěnou vanu, svíčky a uvařené jídlo.
Snažím se mu to vyjádřit a on to odmítá přijmout,
protože se buď bojí toho, co řeknu,
nebo to nechce slyšet.
Ale já mám úplně stejně málo času jako on.
Vařila jsem, uklízela. Už mě ty výmluvy nebaví.
O mně nemám pochyb. Jsem v pohodě.
Dala jsem.
Co se děje?
Mohla bys jít pryč?
Já?
Chceš, abych šla pryč?
Nic nepotřebuju. Jsem v pohodě.
Proč brečíš?
Asi pro tebe nejsem dost dobrej.
Ať udělám cokoli, ať se snažím jakkoli,
tak to nikdy nenaplní tvoje očekávání.
Snažím se být trpělivý a laskavý.
Ale vždycky se něco objeví a já už nemůžu.
Už toho mám dost.
Mám pocit, že se vždycky něco objeví a já už prostě nemůžu.
A teď o tom nechci mluvit. Nechci o tom mluvit.
Dnešek byl těžký.
Nebyl.
Pro mě jo.
Nemůžu lpět na tom, jak se ke mně moje minulost zachovala.
Ty jeho kecy nedávám.
Řekl jsem mu, že každý z nás tří je na jiné ose.
Je to výpočet.
Teď to možná nechápe, není inženýr ani nestudoval matiku.
Moje vnímání je jiné než jeho vnímání a tvoje vnímání.
A takhle budeme žít dál.
A jak to vnímáš ty?
Já vnímám to pouto a vztah, který mezi námi je.
To je celé.
Máš pravdu.
Myslím, že…
jsem trochu vyrovnanější než ty.
Jsem asi méně emocionální,
ale nechci, aby to vyznělo negativně.
Souhlasím, jsi méně emocionální,
ale nechci, abys kvůli tomu znevažoval moje pocity.
Ne proto, že by mi na něm záleželo.
Ale nebudu tam sedět a poslouchat jeho kecy,
protože to není pravda.
- Prostě… - Tak proč mu to umožnit?
Máš pravdu. Já neříkám, že nemáš pravdu.
- Neměla jsem se nechat vytočit. - Ukázat emoce…
- Ano, ale… - Pro mě je to výsada.
Věř mi, Miltone.
Vím, jak to řešíš, protože tě znám.
A mě fascinuje,
jak ty věci zvládáš a jak se tím nenecháš rozhodit.
Jen tě žádám, abys to zkusila řešit trochu jako já.
Vím, že bych neměla nechat ostatní ovládat své emoce,
ale nebylo to kvůli němu.
Bylo to kvůli mně.
Mělo mi to dojít.
Šla jsem do tohohle experimentu, protože jsem chtěla najít lásku,
protože jsem chtěla najít manžela.
A víš co? Já ho našla!
A na tom jediném vlastně záleží.
Protože vím…
že mě miluješ a já miluju tebe.
Že jo?
Na sto procent.
Miluju tě.
Už si tě chci vzít.
Děkuju ti za všechno.
Díky, že jsi…
tu pro mě.
- Jsem nejdospělejší chlap? - Cože?
- Myslíš, že jsem nejdospělejší? - Rozhodně.
Já to věděl.
12 DNÍ DO SVATBY
Tak jo, čumáčci, rozcvičíme se čelem do místnosti.
Zvedneme boky do štiky. Takže boky jdou ke stropu.
Mačkáme. Když nevíš, mačkej, nebo vytahuj.
Dneska ale ne.
Boky na čtyři doby.
A dole držíme. A nikdo ani hnout!
Pěkně!
Perfektní.
Zmáčknout a hezky pod boky. A odtlačíme dozadu.
A uzavřeme to dalším prknem.
Jeden žlutý pramen za pět,
čtyři, tři,
dva
a jedna.
Já vím.
To znamená, že to děláme správně. Úžasná práce.
Včera to se Stacy neskončilo nejlíp.
Dnes jsme spolu moc nemluvili
a já jsem z té situace ještě pořád trochu rozhozený.
A nevím, jak je na tom ona.
Nemám pocit, že bych… že bychom
křičeli z plných plic.
Spíš to byl rozhovor, který jsme asi nečekali.
- Zdravím. - Ahoj.
Promluvíme si?
Bylo to matoucí a bylo to…
hodně náročné. Fakt naprd.
Miluju ji a budu dál bojovat.
Spolu to nějak vyřešíme.
Jak se máš?
Byl to den.
Jak se cítíš, jak ti je?
Jsem prostě…
mimo.
Upřímně mě to celé zaskočilo úplně nepřipraveného.
Myslím, že jsem tak reagoval proto,
že to hodně bolelo.
Mám pocit… Vím, že nejsem dokonalej.
Pořád tě poznávám.
Mám pocit, že…
se každý den maximálně snažím.
A cítil jsem se nedoceněný.
Myslím, že…
chci dostávat ty věci, které sama dělám.
Já si vyhradím čas na to,
abych pro tebe něco udělala,
něco ti nachystala, ať je to cokoli.
Na tyhle věci myslím, i když jsem unavená.
A bylo by fajn, kdybys to dělal taky.
Kdybych třeba nemusela řešit, co bude k večeři a tak.
Věř mi, já fakt rád vařím, a uvařil bych ti…
Já vím. Ale problém je, že nemáme moc času
a tohle jsou věci, kde chci mít jistotu.
„Jaký je? Je takový, jak mi tvrdí?“
Snažím se na to přijít.
Rozumím. Slyším tě. Chápu, co chceš a co potřebuješ.
Jen nevidíš ty věci, které jsem udělal.
Soustředíš se na to, co nedělám.
Vím, že někde mám nedostatky,
ale to se dá napravit.
Ale včera v noci
jsem měl pocit, že ať dělám cokoli, je to k ničemu.
Já se tak necítím. Neříkám, že se tak necítíš ty.
Vážím si toho, co pro mě děláš.
Vidím to.
Dělám, co můžu. Dneska jsem byl pořád naštvaný a zraněný.
A přesto jsem se tím nenechal ovládnout, abych ti řekl, že jsem tu pro tebe.
Takže…
Miluju tě. Potřebuju od tebe trochu víc.
Miluju tě a vybírám si tebe
kvůli tomu, jaký jsi posledních 10, 15 minut.
Jsi tak uklidňující a ujišťující a…
a otevřený, že bych ti dokázala říct cokoli.
Dobré i špatné, ale spíš to dobré.
Nemluvím s klukama, jak mluvím s tebou.
Nejsem tak otevřená.
A vybrala jsem si tebe, protože s tebou to jde.
Ani jsem nevěděla, že to jde.
Štve mě, že jsem tě rozesmutnila.
To mě strašně štve.
Pohoda. To se stává.
Pohoda.
Upřímně jsem to takhle nechtěl, ale ruply mi nervy…
Jsme v pohodě.
- Muluju tě. - Miluju tě.
V pohodě?
Jo, dobrý. A ty?
Jsem na sebe pyšný, že jsem jí dokázal říct,
že tu jsem pořád pro ni.
Jsem rád, že jsem dokázal vyslovit svoje pocity a ona mě slyšela.
Něco pro tebe mám.
Chci jí dát všechno, co dosud neměla.
Myslím, že dokážeme překonat vše.
A když se na to podívám z nadhledu,
může se to jenom zlepšit.
Měl jsem strach,
ale pořád jsem si jistý, že si ji chci vzít.
Panebože, Izzy.
Dostala jsem kupón.
„Izzy ti uvaří, zatímco sedíš a seš sexy.“
- Strašný písmo. - Co to…
Panebože. A je na něm nápis.
„Je to nahovno, ale stejně jako v Mexiku
jsem tu pro tebe. Miluju tě a budu o tebe bojovat.“
To je ta nejromantičtější věc, jakou jsem kdy dostala!
- Je toho víc? - Ano.
Tohle jsi fakt udělal? Teď se cítím hrozně.
Panebože, tuhle fotku miluju!
To je milý. Vůbec jsem to nečekala.
Ujišťuje mě, že mu na tom záleží. Že dokáže bojovat.
Že se dokáže zakousnout a dát do toho ještě víc.
Miluju a respektuju, že on je tím,
kdo mě podrží, kdo neodejde a kdo se nebojí převzít odpovědnost.
Prostě to hned udělal a to je…
Děkuju.
Miluju tě.
- Děkuju. - Jo.
10 DNÍ DO SVATBY
Milton podpálí dům.
Smrdí to jako spálený plast.
Vypadá to skvěle.
To nevypadá dobře.
Co na tom vypadá dobře?
Ani sis nesundal…
Ten obal z klobásy se přece nejí.
- Dáš si? - Ne!
Děkuji.
Mně to chutná.
Chovej se slušně, žádné skákání.
Žádné kousání do brady.
Chovej se slušně jako vždycky.
TUX PES STACY
Je někdo doma? Panebože.
- Jak se máš? Stýskalo se mi. - Zlato! Stýskalo se mi, mijo.
- Mně taky. - Jak se máš?
- Dobrý. Tuxi. - Co je to za psa?
- To je Tux. - Páni!
Pojď sem.
- Ten je Stacy. - To je fešák!
Jsi fešák! Děkuju za takové přivítání. No páni.
Stacy dnes pozná mou mámu.
Můj nejdůležitější člověk.
- Kouše. Nevadí, je stará. - Opatrně.
- Vezmu ti ji. - To nic.
To je ale pěkné místo.
V dětství jsem měl nevlastního tátu,
ale teď už spolu nejsou, tak jsme jenom my dva.
Panebože.
Je to fajn.
Obvykle přivedeš domů představit novou přítelkyni,
ale já pro ni mám snoubenku.
Chci, aby s tím byla moje máma v pohodě a aby nám to schválila.
A zároveň chci, aby měla Stacy s mámou dobrý vztah.
Stacy by se měla brzy vrátit domů. Chceš něco k pití?
Ne, jsem v pohodě. Budu…
k tobě upřímná, je to prostě…
- Jsem v šoku. - Jo.
Když jsem tě držela první den v náručí,
sledovala jsem tě vyrůstat
a najednou je tu takováhle novinka.
Taky jsem to nečekal.
Nemám slov, ale zároveň se těším.
Jen se chci ujistit… Teď budu mluvit jako tvoje máma.
Jsem z jiné generace.
My jsme se takhle neseznamovali.
My jsme od rodičů a prarodičů slýchali,
že manželství je
„hasta que la muerte nos separe.“ „Dokud nás smrt nerozdělí, mijo.
Nečekal jsem, že se zamiluju.
Stacy si ale všimne, když mi něco je.
Ví, kdy jsem šťastný,
kdy na něco myslím a jsem nervózní.
Měli jsme trochu neshody
a ona mě prostě zná.
Největší problém v mých vztazích nastal,
když se objevil problém, protože ony prostě utekly.
Několikrát se zhroutila.
Já taky.
Jsem vděčný za to,
že to vždy spravíme.
Už ti uvařila?
Jo, uvařila. Já jí ještě ne.
Fakt ne? Ty jo.
Už jsem dostal za uši. Musím uvařit večeři.
A pak je tu tohle. Každé pondělí jí kupuju květiny.
- To je dobře. - Tohle je minulé pondělí.
A tyhle z tohohle.
Vyprávěj mi o ní.
- Takže Stacy je hlasitá. - Vážně?
- Drzá. - Páni.
To poznáš, až přijde.
Nikdy s ní není nuda. Je výjimečná. A není to s ní snadné.
Ani trochu.
Je náročná, ale rozhodně za to stojí.
Je něžná a milá.
A křehká.
A…
A prostě je na ní něco, kvůli čemu ji chci každým dnem víc.
Vím, že…
víš, co v životě chceš.
Chci se jen ujistit, že se oba rozhodujete
s jistotou.
Jde tady o to, že se s někým spojíš do konce života.
A to pro muže znamená stát se hlavou rodiny a tak.
Víš, že vždycky budu stát při tobě.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj, Tuxi! Bože, ty nejsou pro tebe.
Ty nejsou pro tebe.
Přinesla jsem vám květiny.
- Podívej se na sebe. - Těší mě.
- Omlouvám se, Tux je neposeda. - Panebože!
Jsi tak krásná.
- Díky! Ty taky! - Ukaž se.
To je teda něco!
Popovídáme si? Všechno probereme. Tuxi, dost.
On musí být u všeho.
- Už jsme se poznali. - Omlouvám se.
Zlatíčko, je přátelský.
Oficiální vítač?
- Posadíme se? - Viděla jsi?
- Viděla jsi to? - Ano.
- První rodinná fotka. - Krásná.
Dokonce se podařilo, že většina z nás kouká do foťáku.
Já vím.
Tak jo,
o co jsem přišla?
Od zasnoubení mě viděla poprvé.
- To snad ne. - Já vím.
Je to síla?
Mám tolik emocí, zlato.
- Jo. - Velmi…
Prostě…
pořád jsem v šoku.
- Chápu to. - Tohle je…
Je to velice rychlé.
Chápu, že manželství není o tom, že nám to přijde jako zábava.
Zlatíčko, podle mě tohle není hra.
Nechci znít jako přehnaně ochranářská máma,
ale v hloubi duše si říkám,
jestli je tohle ta pravá pro mého syna?
Potřebuju vědět, že skončí s člověkem,
který tu pro něj bude.
Víš? S někým, kdo ho podpoří a bude mu rozumět.
Upřímně,
bylo by pro mě těžké říct,
že jsem pro něj ta pravá a snažit se to nějak prodat.
Ale chci ti říct,
že moje city k němu jsou upřímné.
Vím, že ho miluju a vím, že on miluje mě.
Myslíme to doopravdy a samotnou mě to překvapilo.
On…
ze mě dokázal vytáhnout tu citovou
a zranitelnou stránku, díky které jsme se mohli sblížit.
Je to hluboké spojení.
Je to pouto, které neumím popsat.
Páni, Stacy.
Já…
Páni.
Jak říká, že to nejde vysvětlit.
Bože.
Se mnou to není jednoduché.
A ona mě takového miluje.
Ona mě miluje bezpodmínečně.
Miluje mě, když jsem její podpora a miluje mě, když jsem v háji.
A já jí chci každý den ze sebe dávat
jen to nejlepší.
Se Stacy chci být lepší muž.
Když říkám, že je to skutečné, myslím to tak.
Dostala jsem se do situace, kdy jsem ochotná riskovat,
jsem ochotná být zranitelná, protože on dělá to samé.
Zranitelnost znamená,
že nevíš, jestli tě někdo chytí.
A s ním úplně klidně skočím ze skály.
I kdybych nevěděla, jestli mám padák. Stojí to za to.
Tohle jsem nikdy neudělala.
Jo, to jsem nikdy neudělala.
Věříš mu?
Jo.
Díky, žes mi to řekla. A chci, abys věděla,
že je to můj chlapeček,
ale zároveň se strachuju i o tebe, protože vy k sobě teď patříte.
Nechci, aby se ti něco nestalo. Nechci, aby se jemu něco stalo.
Jen chci, abyste byli šťastní a vím, že to nebude jednoduché.
Chci se ujistit, že on udělá to, co má
a postará se o tebe.
Protože to je rodina.
Jo, za tohle moc děkuju.
Jistě, protože budeš ženou mého syna.
- Jó! - To je přece jasné.
Já vím. Je to šílené.
Tak…
je to skutečné?
- Jo. - Jdete do toho?
Miluju ji. O tom nepochybuju.
Vím, že vám to půjde dobře.
Děkuji.
Obejmi mě.
Obejmi mámu!
Mám tě rád.
Panebože!
Stacy je velmi upřímná.
Je velmi otevřená a vidím, že k mému synovi chová city.
Je do ní zamilovaný.
Jsem na něj moc hrdá.
Chci pro svého chlapečka to nejlepší
a myslím, že ona bude ta, která ho bude milovat za všech okolností.
A bude tu pro něj
v dobrých i zlých časech.
Na lásku.
Když to vyjde, je to krásné. Na zdraví.
A nejspíš i na nový gauč.
Nerad vodím k rodičům lidi.
Dokonce ani kamarády.
Když jsem vyrůstal, moji rodiče byli fakt hodně přísní.
Ten přístup, kdy tě hodí do vody.
Cože?
Ahoj.
- Ahoj, jak se máš? - Těší mě.
Já se objímám.
- Jess. - Brácha.
- Tak jak je? - Ahoj.
Ahoj zlato.
- Ahoj, mami. - Ahoj.
Tohle je Lydia.
- Těší mě. - Ahoj, Lydie.
- Jsi nádherná. - Ty taky.
- Konečně se setkáváme. - Taky mě těší.
Slyším přízvuk.
- To teda. Jsem Portoričanka. - Tak jo.
- Čistokrevná. - Táta.
- Ahoj! Těší mě. - Můj manžel James.
- Jak se máš? - Lydia.
- Obejmu tě. - Já jsem objímací typ.
Tak jo. Asi bychom se měli posadit.
A on už je na lince.
Něco k pití?
Říkám mu, že máme židle, ale on vysedává na lince.
To dělává. Je vysoký, tak…
Takhle se mi sedí dobře.
Tady vidíš, po kom je vysoký.
- Jo. Panebože, kdo je ta princezna? - Tohle je Coby.
- Jak je, Langstone? - Můj manžel Langston.
- Ahoj. - Jak je?
Ahoj. Ráda vás poznávám.
Víš, jak se… Říkáš mu Miltone, nebo Jamesi?
Říkám mu Milton, protože se představil jako Milton.
Jo, celou školu mu říkali Milton,
ale manžel je James, on je James.
- Malý James se žení. - Malý James.
Říkáme mu Malý James, protože Velký James, Malý James.
Odkud přesně jsi?
Takže jsem z Mayaguezu v Portoriku.
Tam jsem si udělala bakaláře.
Vystudovala jsem geologii
a magistra mám z enviromentálního managementu.
Od roku 2019 pracuju jako geoložka.
To je dobře. Vždy ráda vidím ženy ve vědních oborech.
- Ano, děkuju. Toho si vážím. - A to jsi ty.
- Jaké je tvoje příjmení? - Velez Gonzalesová.
Velez Gonzalesová.
Vygoogluje tě a prověří jako FBI během pár vteřin.
Do toho.
Než odsud odejdeš, bude znát tvoje kreditní skóre.
Ona je fakt…
To já co dělám.
- Najíme se? - Klidně jez. Jsou tu talíře.
A nemůžeme prostě jen jíst?
Musíme vyřešit důležité otázky.
Proč vás napadlo, že zrovna tohle chcete?
Co se týká mě a teď mluvím za sebe,
moje zkušenost s randěním nebyla dobrá.
Nevnímám to jako nepodařené vztahy, ale spíš jako lekce,
ze kterých s poučím pro pravý vztah. A ten teď mám.
Má rozhodně všechno, co jsem u muže hledala a ještě víc.
- A ukázal mi… - Chodila jsi někdy s někým v jeho věku?
Ne, nikdy jsem nechodila s nikým mladším.
To mě zajímalo.
Jen mě zajímalo, co někdo 30letý
vidí na někom 24letém.
Kde jsem byla, když mi bylo 24?
Měla jsem srovnanou hlavu?
Byla jsem připravená na manželství? Nejspíš ne.
Ale chodila jsem s muži, kterým bylo 38, 34
a ti nedokázali vyjádřit své potřeby a přání jako dospělí
a váš syn to umí. Miluju ho takového, jaký je.
Pro jeho duši, jeho osobnost,
jeho vlastnosti, jeho nedokonalosti.
Ty jsou pro mě dokonalé a to je nejdůležitější.
Co se ti na Miltonovi nelíbí?
Co se mi na něm nelíbí?
To bude dlouhý seznam.
Dnes ráno… Všechno nechává všude.
- A občas… - Co jsem kde nechal?
Takže teď žijete spolu?
Ano. To jsi jim neřekl?
- Ne. - Asi ne.
Dojedl a nechal talíř na gauči.
- Spěchal jsem do práce. - Na gauči?
Na gauči. Nejspíš…
- Šel jsem pozdě do práce. - Víš, co mi pak řekl?
Řekla jsem mu, že ho tam nechal
a on: „Já věděl, že ho uklidíš.“
Vážně? Takže to na tom ztroskotá?
Páni, rovnou k věci.
Jak se v tom cítíš?
Myslím, že občas je to o lenosti. Jasně, že mi to vadí.
- Je mladý, může se to naučit. - Ano.
To se nezmění.
Moje máma si myslí, že se to změní,
ale nezmění.
Takhle, jsi připravený na takovou zodpovědnost?
Asi jo.
Asi jo? Co to znamená?
Tohle je vážně důležitý krok. Musíš si být jistý, že je to ta pravá.
Několikrát mi řekl,
že když se mnou mluví, je to jako s nejlepším kamarádem.
- Jo, jasně. - To hodně pomáhá.
Můj manžel je můj nejlepší kamarád,
to je důležité.
Máš ohledně svatby vůbec nějaké výhrady?
Ne, je mi s ním dobře. Cítím se s ním příjemně.
Nikdy se spolu nenudíme.
Na všechno má tak dospělou odpověď.
Ano.
- Co to děláš? - Tolik otázek.
Můžete zastavit výslech, prosím?
- Jenom se ptám. - A měla by.
- Já vím, je to moc otázek. - Co to děláš?
Jsem zasnoubený. Za tři týdny se žením.
- Znáš datum svatby? - 31.
Proč?
- Jak to myslíš? - Proč se ženíš?
To jsou fakt nepříjemný otázky.
Klídek, vole.
Klídek.
- Tak jo. - Ano.
Co říkal? Neslyšela jsem.
- Říkám jí, ať se zklidní. - Že tě miluje.
Proč se ženíš?
Já ani nevěděla, že se chceš ženit.
- Chci říct… - Je to vzrušující.
Když jsme spolu byli na pivu, tak několikrát mluvil o tom,
že by se chtěl už usadit.
Nehledal jsem manželku nějak aktivně.
Ale měl jsem o to zájem.
A jak tě najednou napadlo, že dneska je na to ideální den?
Protože je to falešné.
Ne, není.
Je to falešné.
Jen se chci ujistit, že tohle chcete.
Nebude ti vadit, když si promluvím s Lydií o celé situaci a jejích pocitech?
- Jo. - Tak jo.
Tak si s ní promluvíme.
Tak jo.
Manželství je jako byznys.
A v každém potenciálním byznysu
je potřeba zvážit výhody, nevýhody a překážky.
Potřebujete udělat SWOT analýzu.
Když se podívám na její životopis, je kvalifikovaná stát se jeho ženou.
Ale někdy vidíte životopis
a pak ten člověk přijde a začne pracovat a teprve tehdy vidíte,
zda je opravdu kvalifikovaný.
Určitě to chceš?
Ano, chci to udělat.
Posledně jsem mu říkala, že on není moje první láska,
ale zažívám s ním mnoho poprvé.
První, kdo se ke mně chová tak dobře.
Chová se ke mně jako ke královně, to jsem nikdy nezažila.
Nikdy jsem neměla nikoho, kdo by mě objal a řekl mi,
že mě nechce nikdy pustit.
Když má noční, tak mi píše,
že mě miluje a těší se na svatbu.
To je kluk, do kterého jsem blázen.
Jessica to předtím už řekla. Ono to trochu vypadá…
Prostě nacvičeně. Máš připravené odpovědi.
To, co teď vidíte, jsem já. Já jsem opravdu milující.
Starám se. Jsem hlasitá.
Jsem vtipná.
A je mi s ním opravdu příjemně.
To jsem dosud nezažila.
James s námi předtím mluvil o tom, že by chtěl ještě studovat,
udělat si doktorát. Jak by ses k tomu postavila?
Pro mě je vzdělání opravdu důležité.
A pokud jde o jeho doktorát, budu ho podporovat.
Má skvělou kariéru. Pořád má ambice.
Vidím to na něm.
Je to skvělý chlap a je fakt chytrý.
Jaké máš ambice ty?
Mou vysněnou prací je být odborníkem na ochranu životního prostředí.
Co chceš o Jamesovi vědět? Co chceš vědět o jeho rodině?
Až budeme mít děti, jak moc důležité je,
aby se prvorozený syn jmenoval James Milton Johnson pátý?
- Čtvrtý. - Ne, pátý.
Čtvrtý? Je pátý?
- James je čtvrtý. - Pravda.
Na chvíli jsem byla zmatená.
Sama si z něj utahuju, když něco zapomene.
Máš pravdu, bude to pátý.
Jsem máma a my sledujeme naše děti, jak rostou a rozvíjejí se.
A vždycky jsem mu říkala,
že je moc vysoký na to, aby se o mě neustále opíral.
„Jednou budeš něčí manžel, něčí otec.
musíš se dostat do bodu, kdy to začneš přijímat.“
Není to o tom, aby se pořád nechoval jako dítě.
A já na něm vidím, že začíná…
I v tom, jak mi začíná odpovídat a podobně,
I to, jak sedí. Najednou sedí rovně,
dá si nohu přes nohu a tak.
Tohle jsou věci, které možná ostatní členové rodiny nevidí,
ale jako máma to vnímám.
- Jessico, jsi… - Jo. Ale je to sestra.
Jessico, z čeho máš v našem vztahu největší obavy?
Já nevím. Manželství je zásadní.
Je. Je to na celý život.
Já jsem si prožila svoje.
Vím, co zvládnu, co ne.
Ještě před rokem bych na to asi nebyla připravená.
Proč jsi připravená teď?
Myslím, že jsem toho emocionálně schopná a že jsem dospěla.
Je mi 30.
- Nemám zájem blbnout. - Hrát hry.
Dělat kraviny, randit, je to vyčerpávající.
V jednu chvíli prostě začneš pracovat sama na sobě.
A pak se stalo tohle.
A je to super, protože to vyšlo.
Pracovala jsem na sobě a tohle je moje odměna.
Já prostě nevím. Nějak u něj neslyším přesvědčení.
Prostě nevím, jestli to tam vidím.
Znám Jamese. Znám Jamese, když je nadšený.
Znám ho, když je šťastný i když je smutný.
Prostě jen pořád čekám, až mě o tom James ujistí.
Já nevím.
Překlad titulků: Zuzana Matějková