РАНІШЕ У
-Я кохаю тебе і хочу поділитися… -Так, сонце.
А я закоханий у тебе.
Я люблю тебе.
Я довго його шукала, та він саме той.
Любов сліпа, точно.
Через мою зовнішність ти почав спілкуватися інакше.
Ти мені більше подобаєшся без макіяжу…
Раніше ти не знав, який у мене вигляд!
Та тепер знаю!
Ти не та людина, в яку я закохалася.
З мене досить.
Не дивно, що по-твоєму у мене багато лахів. У тебе ж нічого.
Я наче в університеті. Це твій гуртожиток.
Білі голі стіни.
Чому на підлозі постійно лежать рушники?
-І що мені з цим зробити? -Повісити.
Тобі точно 24. Така дитина. Малий.
То в тебе немає посуду.
Якби ми познайомилися не наосліп,
я б не подав тобі їжу на порцеляні,
це було б нижче очікувань і ти мене злила б?
Любов сліпа, та самою нею ситий не будеш.
Для любові потрібен дах над головою. Інколи її треба возити першим класом.
Джоні тут!
Ні, це Кріс. У нас усе офіційно.
Ти не лише мені це все розповідала.
Та ти був для мене перший.
Не був.
Я розмовляв на шоу зі своєю колишньою.
Це Лідія.
Востаннє, коли ми бачилися цього року, спали разом.
У вас така довга історія.
Здавалося, вона стежить за нами з тобою.
Чому стільки людей пишуть мені, що ти відслідковуєш їхні соцмережі
і їм незручно?
А тоді ти скинула мені фото мого дому.
-Сказала, що бачиш мене. -Я цього не слухатиму.
Ти востаннє бачиш моє обличчя!
Якщо ми з Мілтоном пройдемо це…
Ходімо звідси.
…то зможемо пройти будь-що.
13 ДНІВ ДО ВЕСІЛЬ
Гадаю, я маю бути щирим, бо я прийшов на шоу
і ані слова не сказав тобі…
УЧЕ — МІЛТОН
ЛІДІЯ, 30
…про Лідію.
-Так? -100%.
Я нічого не казав про наші стосунки,
а вона там з іншого боку лізла в голову до Алії.
«Отак Уче виглядає.
Отаке у нього авто.
Ця я його собаці купила. Те й се».
Тож я зрозумів, що вона ще не відпустила те, як ми розійшлися.
Я намагався бути хорошим хлопцем і казати,
що річ у мені, а не в ній.
Можу прочитати тобі останнє, що їй написав.
Я сказав, що вона чудова і не треба змінюватися під когось,
та я думаю, що у нас не вийде. Тут я був не щирий.
Були деякі події в стосунках,
дуже рано я відчув, що вона не щира,
що вона просто брехала мені в обличчя й не червоніла.
Я не вважав, що можу їй довіряти.
Привіт, сонце.
Можна я з другом поговорю?
-Ми можемо… -Ходімо. Досить.
-Ходи зі мною. -П'ять хвилин?
-Ні. -Дай йому п'ять хвилин.
-Можна я… -Вона маніпулює.
Дозволиш їй стати між тобою й друзями?
-Мілтоне. -Агов…
-Ні, Мілтоне. -Повір мені.
-Дай секунду. -Мілтоне.
Гадаю, якщо Мілтон погодиться одружитися,
це буде одна з найбільших помилок у його житті.
ЛЮБОВ СЛІПА
-Добре пройшло. -Що це було?
Я чув. Ти як?
Та добре. Просто… Ось у чім річ.
РЕНІ
Я кажу, що вона поставила нас у таку ситуацію.
Я дізнався, що вона знала, що я йду на шоу
для експерименту.
Вона хотіла, щоб ми були тут разом.
-Як твоє обличчя? -Зажди.
-Вона заблокувала… -Тобто…
Зажди. Вона заблокувала мене.
Як твоє обличчя?
-Я здивована. -Стейсі, легше.
-Чим? -Не можна дивуватися?
Можна сказати?
-Так, та ти на мене дивишся. -І…
Я на них дивилася.
Першого дня вона комусь із дівчат сказала,
що побачить когось знайомого з її минулого.
Або вона знала, що я тут буду,
або вона якимось чином майбутнє знає.
Яка була мета? Думала, що будемо разом?
Чи хотіла, щоб я не був з кимось іншим?
Бо якщо так, то їй вдалося.
Вона зруйнувала наші шанси з Алією.
Я хочу, щоб вона відповіла за те, що зробила з Алією.
Ходити за кимось і мене обмовляти…
Такого від неї не було.
-Так, це не… -Ти лише припускаєш.
Не думаю, що Лідія хотіла, щоб я мав шанс на любов.
-Я маю за неї заступитися… -Так.
Коли Алія стресувала через те, що розповіла тобі, що була невірна,
а ти хотів усе закінчити, Лідія її підтримувала,
хоча вона — дівчина колишнього.
Але потім вона…
Підтримка до Алії була не награна.
Але коли дізналася про це…
Лідія й Алія прийшли до нас, трималися за руки, плакали разом…
Та вона тоді ще не знала, що ми все знаємо?
-Ні. Вона не… -Вона прийшла сказати!
Міріам, годі.
-Дай Стейсі сказати. -Не затикай.
-Не затикай її. -Я хочу почути Стейсі.
Не затикай. Ти мені не вказуватимеш.
-Гаразд. Годі. -Тримай свої токсини при собі.
-Я ще вип'ю. -Так, точно, відступи.
Хочеш поговорити? Хочу почути твою думку, Стейсі.
-Якщо захоче, говоріть тут. -Стейсі, можна тебе?
-Не хочу її чути. -Я тебе наскрізь бачу.
-Звісно, не хочеш чути… -Міріам токсинить.
-Токсинить? От самозакоханий. -Я хочу поговорити.
Про Лідію, тож якщо хочете…
Ні. Байдуже, куди ви підете.
-Так, іди. -Я вип'ю.
І не згадуй мене.
-Ти така і є. -Ти жалюгідний.
-Токсична і лицемірна. -Кажи, що хочеш.
-В обличчя не можеш. -Де ти живеш?
-Ти з Саудівської Аравії чи з Г'юстона? -Обидва.
-У тебе є робота чи немає? -Є, бляха.
Заждіть. Чуєте, що він каже?
У тебе є бізнес чи немає?
У тебе є хлопець чи ні?
-Заждіть. Ні. -Я йду.
-Ти тут заради уваги камер. -Ні, зажди.
-Я заради уваги камер? -Лише так.
-Лицемірна. -Повернися, скажу.
Так, я працюю в Саудівській Аравії.
У мене бісовий ступінь з університету Гопкінса. Можеш перевірити.
Поговоримо, хто тут для уваги камер?
Я не Лідія й не Алія. Я не плакатиму.
Я тебе наскрізь бачу, невдахо.
Міріам, подихай.
Він цього не вартий.
Бачила б, що я слухав. Аж 20 хвилин.
Питає, чи я працюю в Аравії? Це жарт?
Агов, пані.
Подбайте про Лідію.
-Дякую. -Так, авжеж.
Пишаємося, що висловилася.
Він іде й дивиться в телефон. Йому байдуже.
Він бісовий боягуз, нічого казати.
Якщо хоче зобразити мене божевільною, нехай.
Отак виглядає нарцис.
Просто називає мене брехухою,
та брехав він.
Він спав з іншою, поки був зі мною.
Він про це не розповідає. Бо я знаю, хто я.
І я знаю, хто він.
А він — сміття.
Ніхто. Ніхто не має права так мене зневажати, як він зараз.
-Так. -Ніхто.
Я радію, я щаслива, я закохана в нареченого.
-Так. -І його це турбує.
Він цього не вартий.
Хто хоче ще випити? Що будете?
Я хочу встати з дивана.
Я розгублена. Знаю про ситуацію.
Знаю, у тебе добрі наміри.
Але Уче дуже переконливий.
Він сказав, що ти знала, що він буде тут.
-Звідки? -Він сказав, що знала.
-Звідки? -І тоді я замислилася.
-Звідки? -Він так і сказав.
Казав, ти його переслідуєш.
Він показував мені знімки з екранів друзів,
що я дивилася його історії чи щось таке.
А ти не дивишся історії людей, з якими спала? Бо я дивлюся.
-Так. -Типу, перепрошую.
Я хочу знати, що ти без мене робиш.
А він виставляє божевільною. Не знаю. Та плювати.
Стільки інформації з обох боків,
я чула це від тебе, Алії, Уче.
Не знаю. Стільки всього.
Мілтон досить дорослий, щоб не слухати…
цю всю маячню? Глянь на них.
Тепер Мілтон разом з Уче?
Я намагаюся бути щирим, а вона лютує.
Минулого року дівчата писали мені в інсті,
що вона тижнями дивиться їхні історії,
а на них не підписана. Лише на мене,
тому вони вирішили повідомити.
Тоді я показую їй знімки.
І я не хотів тобі показувати, та знай, що не брешу…
Добре.
-Я не вигадую. -Повір, я…
-Добре. То не треба. -Не сумніваюся.
Добре. Не хочу, щоб це вплинуло на ваші стосунки,
та, гадаю, я був би поганим другом, якби не прийшов
і не розповів, що Лідія зі мною планувала,
щоб ми пішли разом із цього шоу.
Вона першого ж дня сказала всім дівчатам,
що зустріне тут когось знайомого,
і якщо так, то це доля.
Це не доля. Це бісів план, щоб ми були тут,
бо не може мене відпустити.
-Багато інформації. Знаю. -Тож…
Мама завжди казала, що твоє сприйняття — це твоя реальність.
Ви з нею сприймаєте все по-різному.
Ви обоє дорослі. Можете владнати це.
А ти не думаєш, що за минулим можна судити про майбутнє?
Якби ти хотів поговорити з Лідією про щось важливе,
а вона накинулася б на тебе?
Гадаєш, це здорове спілкування?
Ні, та я розумію, що є нюанси й залежить від ситуації.
Це ж не теорема Піфагора.
Тут багатовимірне рівняння.
Ти на вісі X,
вона на вісі Y, я на вісі Z.
-Так. -Я навіть не поруч.
-Так. -Просто на іншій паралелі.
-Усе в сприйнятті. -Так.
Як ви взагалі спілкувалися?
-Насправді добре. -Добре.
Я дуже хотів знайти когось щирого. І, гадаю, знайшов.
То ти вважаєш, що ваші стосунки довгострокові?
Не думаєш, що це як період букетів і цукерок,
типу зараз усе добре, але потенційно
щось потім вилізе?
Гадаю, я весь час у такому періоді.
Я не сприймаю негативні перспективи.
Це добре.
Незалежно від ваших стосунків,
ми на різних осях. Ось так.
Мілтоне, вам два-три тижні до весілля.
Щиро бажаю тобі удачі.
І, пам'ятаєш, що поганого я тобі про неї казав?
Нічого. Казав, що вона класна.
Я більше боявся, що ти розіб'єш її серце, пам'ятаєш?
Я в кімнатах просив тебе не робити їй боляче,
а тепер прошу тебе бути обережним, щоб цього не було з тобою.
Справедливо.
І не дай їй стати між нами.
-Уче, щасти, брате. -І тобі, друже.
-Напишу в чаті потім. -Побачимося.
Я невдоволений, що ти їй сказав, ніби я вважаю її поганою.
Я вважаю, вона класна.
Я їй не казав, що ти називав її поганою.
Ось тобі дзвіночок.
Якби я лишився з Джоні,
знаючи, що вона казала тобі й мені, а потім про це дізнався,
я б думав: «Якого біса?»
А так і було.
-Потім вона пояснила. -Так.
Я за вас радий.
Я бажаю вам лише хорошого.
Я її не ненавиджу. Була причина мені її злити.
Та я не думаю, що було правильно з нами так вчиняти.
І я так і сказав.
-Добре. -І все.
Думаю, вона класна.
Просто не хочу, щоб ти чи будь-хто давав їй неправдиву інформацію.
-Якщо такого не було, усе добре. -Не було.
Я просто думав, як можна казати, що кохаєш,
просити про стосунки чотири рази, чотири рази зізнаватися в коханні,
а тоді казати, що рада, що не вийшло.
-Я б ніколи… -Вона тобі казала, що кохає?
Чотири рази. Я рахував.
-Вона мене кохала. -Я цього не знав.
Я не відповідав взаємністю.
І я не збираюся тебе переконувати, не маю такої мети.
Сподіваюся, у вас усе вийде, чесно.
Я просто говорю про її брехню, бо ми з тобою схожі.
У нас добрі серця. Люди можуть скористатися.
-Хто? -Джоні.
-Боже. -Ні.
І тому я сказав, що вона нещира, бо ми з тобою добрі друзі.
Розказує нам ту саму дурню. Клянуся, я не казав…
Але якби я хотів сказати…
Вибачте, що втрутилася.
Я думала, що втікаю від розбірок, але прийшла…
Стейсі може висловити жіночу думку.
Якби я хотів бути з тобою, пішов би до Іззі.
Усе добре? Бачу, махаєте руками.
Ми намагаємося розібратися. Розумієш?
Розібратися? Радше вони тебе переконують
у тому, чого, скорше за все, не було.
Він питав. То його й питай.
Боже.
-Ні, це… -Ти ж знаєш, що це брехня?
Вони двоє…
-Їхні історії суперечливі. -Ніхто з вас не знає правди.
Ми були в кімнатах, тож знаємо, ти брехуха.
І події поза кімнатами це підтверджують.
-Ваші історії суперечливі. -Твоя справжня особистість дивує.
Сподіваюся, вам разом добре. Щиро.
-Чорт. -Нам — так. А вам?
-Чому кидаєтеся… -Шлюб за тиждень. Класно.
То уперед. Чому кидаєтеся на мого хлопця?
Ми не кидаємося на нього. Вони друзі.
Так.
Гадаю, ти підступна.
Чому ж?
Бо у жодній нашій розмові про Іззі
ти не казала, що у вас міцний зв'язок.
-Не казала, що з Іззі. -Та всі знали, що з Іззі.
-Ні. І я нічого не казала… -Нічого не казала, чому?
А я мушу? Я тобі не вірю.
Якби ти знала, що це я,
ти б із ним інакше поводилася б.
Ні, неправда.
Бо наші стосунки тебе не стосуються.
Дякувати Богу.
Ні, ти поводилася інакше з ним, залежно від мене і його стосунків,
тому ти підступна.
Я завжди була собою
і я плакала через тебе, бо знала, що тобі відмовлять.
-Гаразд. -Я співчувала тобі.
Тому я така емоційна. Знаю, що ти жахлива людина,
і шкодую, що плакала через тебе.
Спитай будь-кого, чи я жахлива.
Я це вже робила і я впевнена.
-Гаразд. -Тому я й не дивлюся на тебе.
-Це неправда. -По-перше, не жахлива.
То чому не освідчився?
Бо було багато всього.
Бо я розійшлася з ним і повернулася до нього.
Ми й не були разом. Не кажи, що розійшлися.
Боже, та я не про те. Добре. Як казати?
Ти просила бути разом, я не погоджувався.
Не просила.
Ти кілька разів казала, що кохаєш, я не відповідав.
Тож не клич це розривом.
Я не просила стосунків.
Хочеш технічно — я просив Стейсі бути зі мною.
Я у нього не просила такого. Цього не було.
-Усе записано. -Не просила.
Докази є. У всіх добрі наміри.
Просто це брехня.
-Просто тебе спіймали. -Я чесна.
-Отак і живу. -Звертайся, якщо що.
Конфлікт не між нами. Усе добре.
Я тебе підтримую.
-Конфлікт між чотирма. -Не між нами.
Це все брехня.
Гаразд, я не слухаю. Ти знаєш мене. Мені байдуже.
Що між нами — те між нами.
Що сталося?
Було стільки брехні, та я не можу сидіти й слухати цю дурню,
яку всі ковтають.
-Що за брехня? Яка дурня? -Джоні! І дурня з Крісом й Іззі.
Вона казала мені й Крісу протилежне і вона дуже підозріла.
Я забагато думаю, бо мені не байдуже, що скажуть люди.
Я помилялася, та намагалася бути з усіма доброю.
Гадаю, вона нудна. Лицемірна. Дволика.
Хочу бути від неї подалі.
Хай не наближається.
Слухайте, вона моя подруга, як і ви всі.
Та ви дивитеся на це по-різному.
Мар, зараз не час для розуміння.
Ми не будемо друзями.
Я на неї й не гляну. Сподіваюся, вона теж не буде.
Та й по всьому.
Сонце, він показував знімки усіх людей,
які казали, що я дивилася історії.
-Та у нас же є спільні друзі. -Слухай.
Він кретин.
Я теж колись був.
-Усе добре. -Ти за мене вступишся?
Думаєш, ні? Завжди.
-Це миттєвість. -Що?
-Миттєвість. -Це як?
Миттєвість? Типу, не важливо. Кого хвилює?
Що я казав про такі емоції?
-Я не емоційна. -Поводься, як Мілтон.
Ти надто сильна й доросла для цього.
Поглянь на себе, ти доросла жінка, крута.
У тебе чудова робота. Багато заробляєш.
Незалежна до чортиків.
До біса їх.
Кому яка різниця? Ми переживемо це.
А тепер пора на вечерю.
Я тебе кохаю.
Усе добре.
-Тож. -Привіт.
-Це було… -Відпусти. Ой.
Мене дуже дратує, що Кріс думав, що я…
Тебе дратує?
Мене дратує, що Кріс подумав…
Годі!
…що я проти нього.
Гадаю, Джоні його налаштувала.
-Гадаю, вона заздалегідь знала… -Вона маніпуляторка.
Глянь, у нас тут квітковий понеділок.
-У цей день Стейсі отримує букет. -Не знала.
Понеділок — день квітів.
Починаємо тиждень правильно.
Так, щопонеділка матимеш букет. Це моя фішка. Щотижня.
Мені подобається.
Кріс заслуговує на хорошу жінку,
і я не думаю, що він має бути з Джоні.
Вона така хитра.
Я не хочу про неї говорити.
Повітря переводимо. Нумо не про це.
Я просто переживаю за Кріса, а вона…
Яка тобі різниця?
Бо він хороший хлопець.
-Ми потоваришували. -Це не взаємно.
Ні, у нас усе добре. Він не…
Мені так не здалося, коли прийшла.
Я хотів його попередити…
Але навіщо?
Хочеш піклуватися про нього через Джоні?
-Я лише хотів… -Чому?
Джоні тут ні до чого.
-Річ у… -Він із нею зустрічається.
Річ була в ньому.
Він не хоче твоєї турботи. Він хотів заступитися за неї.
-Ну так. -І нападав на тебе.
Тож ноги в руки й тікай, бо вони божевільні.
Якщо в них щось і вийде — нехай.
Мене розривало. Я думав, що маю його знати.
-Він не поранений пес. Він чоловік. -Знаю.
Дай скажу.
-Я даю. -Я відчув…
І кажу, що думаю, між тим.
Гадаю, ти не визнаєш чутливий момент,
що річ у Джоні.
Що вона твоя.
Мене це хвилює.
Мене не хвилює Джоні.
-І ти це знаєш. -Я знаю.
Я бачив, як ти пішла проти неї,
і тоді я запалився.
Я дуже ціную наші стосунки.
Я дуже ціную тебе.
Я вдячний, що довірився серцю й чуттю,
щоб бути з тобою.
Озираючись на цей вечір, я дуже радий.
Я бачу. Дивишся на неї, тоді на мене,
ти мусиш радіти.
-А я ще більше лютую… -Річ не в тім.
…що я у тому ж човні.
Те, як ти мене зараз цінуєш,
не має виходити з порівняння з божевільною.
Просто цінуй мене.
Відчуваю, що у такі моменти ти найбільш пристрасний,
найбільш радий бути зі мною, найбільше мене кохаєш.
Це стається у такі моменти, коли стає гаряче, коли виникає конфлікт,
тоді ти тікаєш до мене, як у сховок.
І тоді ти радий бути зі мною.
Я кажу тобі, що я відчуваю.
Я хочу відчувати це все, коли ти заходиш у двері
з роботи.
Ти так через мене не почувалася?
Гадаю, ми приходимо, ти хочеш мене обійняти,
бо радієш, що обрав мене, а не ось це все.
Я хочу, щоб ти увесь час боявся мене втратити.
Добре.
Просто кажу, що є ще інші способи показати те, як ти мене цінуєш,
а не порівнювати з колишніми стосунками.
Джоні — не моя колишня. Вона дівчина з кімнат.
Якийсь час вона була для тебе номером один, а не я…
і мені через це недобре.
Гаразд.
Тому мені недобре.
Я теж дівчина з кімнати. Ми там познайомилися.
Ти моя наречена. Ти не якась дівчина.
Гадаю, ти більше говориш, ніж показуєш.
-Я… -Ти про мене й мої вчинки?
-Справді? -Так.
-Типу… -Докладніше, прошу.
У кімнатах ти розказував про те, як було б ідеально.
Як ми приходили б із роботи, лягали б…
Ти робив би те, се. Готував би, масажував ноги,
таке інше.
А я не завжди це відчуваю. Інколи я відчуваю, що роблю це все я.
Добре, поясни ще. Ти двічі мені готувала.
Але зараз не про це. Що я для тебе не робив?
Не готував.
Добре, забудемо про готування. Що ще?
-Типу до… -Ти себе чуєш?
Чую. Я тобі кажу це й намагаюся донести.
Я слухаю.
Ні, ти захищаєшся.
Ні, я слухаю, бо я шокований. Це щось новеньке, бо…
Ми стільки разів були лише удвох,
а я це чую вперше.
То коли ти приходиш додому, що ти для мене робиш?
На це тобі треба відповідати.
Ні, я тебе питаю, що ти для мене робиш, коли я приходжу.
Я рідко вдома.
Я встаю раніше за тебе. Часом приходжу пізніше.
Коли я тут, я прибирав.
Окрім готування, я намагаюся бути тобі опорою як наречений.
Намагаюся проявити терпіння й розуміння.
Намагаюся пристосуватися до тебе.
Намагаюся керувати власними емоціями.
Бо я не знаю, чи ти скажеш «так»,
чи ти скажеш «ні».
Чому так, як гадаєш?
Чому так дивишся?
Я не знаю.
Часом мені здається, що від мене завжди мало.
Відчуваю, що тобі від мене всього мало.
Я хочу всього, що він обіцяв.
Романтика, пелюстки троянд,
ванна, коли повертаюся додому, свічки, домашня вечеря.
Я відчуваю, що намагаюся висловитися,
а він не сприймає, бо боїться
або взагалі не хоче чути.
Але у мене були ті ж часові рамки, що й у нього.
Я готувала. Я прибирала. Мені набридли відмовки.
У мене до себе немає питань. Я справляюся.
Я вкладаюся.
Що відбувається?
Можеш вийти?
Я?
Хочеш, щоб я пішла?
Мені нічого не треба. Усе добре.
Чому ти плачеш?
Мені здається, я тебе не гідний.
Я думаю, що хай що роблю, хай як стараюся,
не виправдовую твоїх очікувань.
Я намагаюся бути терплячим і добрим.
Але вічно щось вилазить, я не можу.
Не можу.
Вічно щось вилазить, я вже не можу.
І я не хочу зараз про це говорити. Не хочу.
Вечір був важкий.
Та ні.
Для мене був.
ЛІДІЯ І МІЛТОН
Не можу змиритися, що моє минуле дало таке відлуння.
Не витримую цієї дурні.
Я сказав йому, що ми троє на різних осях.
Це математика.
Може, не зрозуміє, бо не інженер, не вивчав технічні науки.
У мене, у нього й у тебе різне сприйняття.
І так ми й житимемо.
Яке у тебе сприйняття?
Моє сприйняття у наших з тобою стосунках і зв'язку.
І все.
Маєш рацію.
Гадаю, особисто…
Я спокійніший за тебе.
Гадаю, я менш емоційний.
Але це в хорошому сенсі.
Так, згодна. Ти менш емоційний за мене,
та я не хочу, щоб ти відкидав чи знецінював мої почуття.
І це не тому, що він мені не байдужий.
Та я не буду сидіти й слухати цю дурню,
бо це брехня.
-Просто, сонце… -Та нащо всім давати на себе впливати?
Маєш рацію. Я не кажу, що не згодна.
-Це не має на мене впливати. -Вияв емоцій…
-Так, але… -…це привілей, на мою думку.
Повір мені, Мілтоне.
Я знаю, як би ти повівся, бо знаю тебе.
І мене зачаровує
твій підхід, що тобі байдуже.
Я просто прошу тебе спробувати поводитися, як я.
Я розумію, що ніхто не має провокувати мене на емоції,
та, маю сказати, річ не в ньому.
Річ у мені.
Я мала б учинити інакше.
Я прийшла сюди, бо я хотіла знайти любов,
хотіла знайти нареченого.
І знаєш що? Я знайшла.
І зрештою важливо лише це.
Бо я знаю…
що ти кохаєш мене, а я — тебе.
Так?
На всі сто.
Я кохаю тебе.
Не можу дочекатися весілля.
Дякую тобі за все.
Дякую, що ти…
мене підтримав.
-Досі гадаєш, що я дуже дорослий? -Ти що?
-Що я дуже дорослий? -100%.
Так і знав.
Гаразд, дітки, почнемо розминку. Обличчям до переду залу.
Підіймаємо стегна в напрямку стелі.
Тисніть. Коли сумніваєтеся, розслабляйтеся.
Сьогодні не це.
Чотири рази стегнами.
Опускайтеся якнайнижче. Не рухайтеся!
Так!
Ідеально.
Витискаєте вгору і під стегно. І назад.
Наприкінці зробимо ще планку.
Закінчуємо за п'ять,
чотири, три,
два,
і один.
Атож.
Це значить, що все робимо правильно. Молодці, народ.
Минулої ночі ми зі Стейсі розійшлися на сумній ноті.
І сьогодні мало говорили,
тож я досі відчуваю біль від ситуації.
Ще й не знаю, де вона.
Я не думав, що буду… Ми ніби
кричали на все горло.
Ця розмова — як грім з ясного неба.
-Привіт. -Привіт.
Поговоримо про нас?
Усе було заплутано і дуже…
Зачепило за живе. Паршиво.
Я її кохаю, я боротимусь.
Придумаємо рішення.
Як день пройшов?
Той ще день.
Як почуваєшся? Які думки?
Я просто…
туманно.
Усе це захопило мене зненацька.
Гадаю, я так відреагував, бо…
було дуже боляче.
Я почуваюся… Знаю, що не ідеальний.
Я ще тебе вивчаю.
Відчуваю, що вкладаю…
максимум зусиль у кожен наш день.
І я почуваюся недооціненим.
Гадаю…
я хочу віддачі за те, що роблю.
Я приділяю час,
щоб зробити щось для тебе.
Щось для тебе підготувати, хай що це є.
Я думаю про те, що роблю, навіть коли втомлена.
Думаю, що було б круто, якби він робив те саме.
Щоб я могла не хвилюватися про вечерю абощо.
І, повір, я люблю готувати, я можу для тебе…
Знаю. Та моя позиція в тому, що у нас мало часу
і тому я хочу переконатися,
чи справді він такий? Чи він той, ким себе описує?
Я намагаюся з'ясувати.
Я розумію. Я тебе чую. Розумію, чого ти хочеш, що треба.
Але те, що я зробив, залишається непоміченим.
Бо ти зосереджена на тому, чого бракує.
Я знаю, що десь не дотягую…
де це можна легко виправити.
Але минулого вечора
я відчув, що мої старання нічого не значать.
Я не так почуваюся. Не кажу, що ти так не почуваєшся.
Я ціную те, що ти для мене робиш.
І я визнаю старання.
Я стараюся. Сьогодні було досі сумно і боляче.
Та я все ж зміг зібратися і дати тобі знати, що я ще тут.
Тож…
Я тебе кохаю. І хочу від тебе трішки більше того ж.
Я покохала й обрала тебе через те,
яким ти був останні 10–15 хвилин.
Ти мене заспокоюєш і даєш впевненість, і…
ти відкритий, я можу сказати тобі все.
Хороше й погане, але більше хороше.
Я не говорю з хлопцями, як з тобою.
Я не настільки відкрита.
І я обрала тебе, бо ти дістав ці почуття з мене.
Я навіть не знала, що вони є.
Мені шкода, що засмутила.
Нічого. Буває.
«Нічого».
Я не хотів так поводитися, але я розгубився …
Але усе добре.
-Любцяю тебе. -Люблю тебе.
Ти як?
Добре. А ти?
Я пишаюся собою, що сказав їй,
що я досі поряд.
Я радий, що можу розказати про почуття і що мене чують.
Маю для тебе дещо.
Я хочу дати їй усе, чого вона не мала.
Відчуваю, що ми здатні пережити все.
І зараз, дивлячись на повну картину…
Далі буде лише краще.
Сьогодні я злякався,
але досі не сумніваюся, що біля вівтаря сказав би «так».
Боже, Іззі.
Тут купон.
«Іззі готує вечерю, а ти сидиш і виглядаєш сексі».
-Почерк жахливий. -Що це…
Боже. Тут щось написано.
«Ситуація — лайно, але, як і в Мексиці,
я тут, щоб тебе кохати і боротися за тебе».
Нічого романтичнішого ще не отримувала.
-Там ще? -Так.
Неймовірно, що ти це зробив. Тепер мені соромно.
Боже, яке класне фото.
Дуже мило. Я цього геть не чекала.
Я знову певна, що йому не байдуже. Що він боротиметься.
Що він може витримати й дати ще більше.
Я люблю і поважаю, що він, як скеля,
не відступить, не втече від відповідальності.
Він вклав старання і все це…
Дякую.
Я тебе кохаю.
-Дякую. -Еге ж.
ДЕСЯТЬ ДНІВ ДО ВЕСІЛЛЯ
Мілтон спалює будинок.
Пахне згорілим пластиком.
Дивися, як круто виглядає.
Виглядатиме так собі.
І це типу гарно?
Ти навіть те лайно не дістав…
Зовнішню штуку на сосисці не їдять.
-Хочеш? -Ні!
Дякую.
Мені смакує.
Поводься якнайкраще. На обличчя не стрибати
Не кусати за підборіддя.
Поводься якнайкраще, як завжди.
ТАКС СОБАКА СТЕЙСІ
Хтось є вдома? Господи.
РЕЙНА МАМА ІЗЗІ
-Як ти? Я сумував. -Синку! Я теж сумувала.
-І я. -Як ти?
-Добре. Такс, ану. -Що за пес?
-Так, це Такс. -Господи!
Ходи сюди.
-Який милий! -Це собака Стейсі, Такс.
Який красунчик. Дякую, що зустрів. Боже.
Познайомлю Стейсі з мамою.
Найважливіша людина у світі.
-Любить гризти. Нічого, сумка стара. -Обережно.
-Візьму твою сумку. -Не переживай.
Як у вас тут гарно.
Коли я був малий, мій вітчим жив із нами,
але тепер вони з мамою не разом, тож лише ми удвох.
Господи.
Усе добре.
Я приводив когось додому й казав, що це моя дівчина,
а цього разу: «Мамо, це моя наречена».
Я хочу, щоб моїй мамі було комфортно, хочу її схвалення.
Також думаю про Стейсі, хочу, щоб у неї були з мамою гарні стосунки.
Стейсі має скоро повернутися додому. Хочеш щось випити?
Ні, усе гаразд. Я…
Буду з тобою дуже чесна, та просто…
-Я шокована. -Так.
З першого дня, коли я взяла тебе на руки,
коли бачила, як ти ростеш,
а тут раз — і такі новини.
Я теж цього не чекав.
У мене немає слів, але я у захваті.
Лише хочу бути певна. Кажу як мама.
Я з іншого покоління, розумієш?
Ми не так знайомилися.
Ми навчилися від моїх мами з татом, твоїх дідуся й бабусі,
що шлюб —
це «доки смерть не розлучить нас».
Я не думав, що у когось закохаюся.
Стейсі помічає, коли мені недобре.
Розуміє, коли я щасливий…
Коли щось на думці і я нервую.
У нас були розбіжності,
та вона… Вона мене знає.
Гадаю, найбільша проблема в моїх попередніх стосунках —
дівчата тікали, коли виникали проблеми.
У неї було кілька зривів.
У мене теж.
Та я вдячний за те…
що ми усе вирішуємо.
Вона тобі готувала?
Так. Я їй не готував.
Ні? Ого.
Пиляла мене через це. Маю приготувати вечерю.
Придумав таку штуку. Щопонеділка купую їй квіти.
-Це добре. -Ці з минулого понеділка.
А ці з цього.
Розкажи про неї.
-Стейсі гучна. -Справді?
-Бойова. -Ого.
Відчуваєш, коли вона заходить у кімнату.
Нудно не буває. Вона особлива. Хоч і складна.
Доволі складнувата.
Важко з нею впоратися, та вона того варта.
Ніжна й мила.
Вразлива.
І…
щось у ній змушує мене хотіти ще.
Я знаю, що…
ти знаєш, чого хочеш у житті.
Просто хочу бути певна, що у цьому рішенні
ви обоє певні.
Ти поєднуєшся з людиною на решту життя.
А як на чоловіка на тебе ляжуть обов'язки забезпечувати сім'ю.
Та знай, я завжди тебе підтримаю.
-Привіт. -Привіт.
Привіт, Таксе. Боже, це не тобі.
Це не тобі.
Я принесла вам квіти.
-Глянь на себе. -Рада знайомству.
-Вибачте, Такс іще той бешкетник. -Боже.
Ти така мила.
-Дякую! Ви теж! -Гляну на тебе.
Поглянь лише.
Готові надолужити? Усе проговорити. Таксе, годі.
-Боже. -Хоче всюди встромитися.
-Так. Я вже познайомилася. -Перепрошую.
Сонце, він нас облазив уже.
Ти офіційний швейцар? Боже.
-Хочеш тут посидіти? -Агов, ви…
-Ви це бачили? -Так.
-Перше сімейне фото. -Клас.
Нам пощастило, що більшість дивляться в камеру.
Атож.
Хай там як,
що я пропустила?
Ми вперше побачилися з мамою з наших заручин.
-Боже. -Так.
Сильно розчулилися?
Багато емоцій, сонце.
-Так. -Дуже…
Знаєш,
я досі шокована.
-Я розумію. -Це просто…
Минуло дуже мало часу.
Я розумію, що шлюб — це не щось, у що вступають для забави.
На мою думку, сонце, це тобі не іграшки.
Я не хочу здатися надокучливою мамою,
але глибоко всередині я думаю,
чи справді це та сама для мого сина.
Мені важливо знати, що його половинка
завжди його підтримає.
Розумієш? Хтось, хто підтримає, зрозуміє.
Чесно кажучи,
я не можу сказати,
що я точно та і підкупити вас словами.
Але ви маєте знати,
що мої почуття до нього справді щирі.
Я знаю, що кохаю його, що у нього до мене почуття,
що вони справжні, що це захопило мене зненацька.
Він…
розкрив мою емоційну,
вразливу сторону, тому ми поєдналися.
У нас глибокий зв'язок.
Це зв'язок, який я не можу описати.
Боже, Стейсі.
Я…
Овва.
Вона каже, не пояснити — точно.
Боже.
Зі мною нелегко, розумієш?
А вона мене кохає.
Кохає, незалежно ні від чого.
Кохає, коли я її кам'яна стіна і коли мені кепсько.
І я лише хочу провести з нею…
мої найкращі дні.
Мені хочеться рости заради Стейсі.
Я дійсно вважаю, що це все насправді.
Бо я опинилася у стані, коли хочу ризикнути,
хочу відкритися, бо він так робив.
Не завжди, коли ти відкриваєшся
є хтось, хто тебе спіймає.
А з ним я б стрибнула зі скелі,
не знаючи, чи маю парашут, бо це того варте.
І я такого ще не робила.
Так, ніколи не робила.
І ти йому довірилася?
Так.
Дякую, що поділилася. Хочу, щоб ти знала,
так, він моя дитина.
Але я думаю і про тебе, бо ви разом.
Я не хочу, щоб тобі було боляче чи щоб йому.
Я хочу, щоб ви були щасливі, хоч це й буде непросто.
Хочу бути певна, що мій син зробить, що треба,
що він подбає про тебе.
Бо це ж сім'я.
Так. Дякую за ці слова.
Звісно, ти ж будеш дружиною мого сина…
-Ого! -Як інакше?
Знаю. Божевілля.
Тож…
Це насправді?
-Так. -Ви обоє?
Я її кохаю. Без сумніву.
Знаю, у вас вийде.
Дякую.
Обіймімося.
Обійми маму!
Я люблю тебе.
Боже!
Стейсі дуже щира.
Вона дуже відкрита, і я бачу, що у неї є почуття до мого сина.
Він справді закоханий.
Я ним пишаюся.
Хочу для свого хлопчика найкращого.
Гадаю, вона кохатиме його, хай там що.
Розумієте? І буде поруч
і в горі, і в радості.
За любов.
Прекрасна, коли правильна. Будьмо.
І будьмо за новий диван.
Ненавиджу знайомити людей із батьками.
Чесно. Навіть з друзями.
У моєму дитинстві батьки були дуже суворі.
Хто не працює, той не їсть.
Що?
Привіт.
-Як справи? -Приємно познайомитися.
Люблю обійматися.
-Привіт! -Привіт!
-Як життя? -Привіт.
Привіт, сонце.
-Привіт, мамо. -Привіт.
Це Лідія.
-Рада знайомству. -Привіт.
-Ви така гарна. -Ти теж.
-Рада нарешті познайомитися. -Навзаєм.
Я чую акцент.
-Так. Я з Пуерто-Ріко. -Добре.
-Батьківщина. -Це тато.
-Рада знайомству. -Мій чоловік, Джеймс.
-Як справи? -Приємно.
-Обіймімося. -Люблю обійматися. Не зважайте.
Добре. Присядемо трохи.
Він уже всівся на стільницю.
Щось вип'єш?
Я казала, що стільців купа, та любить стільницю.
Любить. Ну, він високий і…
Мені зручніше на стільницях.
Бачиш, звідки зріст узяв.
-Так. Господи, що за принцеса? -Це Кобі.
-Ленгстоне, здоров. -А це мій чоловік Ленгстон.
-Привіт. -Як ти?
Рада знайомству.
Ти знаєш… Кличеш його Мілтоном чи Джеймсом?
Кличу Мілтоном, бо він так представився.
Так. Усю школу його кликали Мілтоном,
та мій чоловік Джеймс і він теж.
-Малий Джеймс одружується. -Малий Джеймс.
Кличемо його Малим Джеймсом, а це Великий Джеймс.
То звідки ти саме?
З Маягуеза, Пуерто-Ріко.
Там здобула диплом бакалавра.
Вивчала геологію,
ступінь магістра з менеджменту довкілля.
Тоді в 2019 почала працювати геологинею.
Молодець. Завжди рада бачити жінок в технічних науках.
-Так, дякую. Приємно. -І ти така, тож.
-Яке у тебе прізвище? -Велез Гонзалес.
Велес Гонзалес.
Загуглить тебе й перевірить у базі ФБР.
Та прошу.
І поки вийдеш з дому, знатиме кредитний рейтинг.
Вона така…
Це моя робота.
-Спершу поїмо? -Тарілки є, можна.
Може, просто поїмо?
Хочу розібратися з важливим.
Як ви зрозуміли, що цього хочете?
Особисто у мене
був неуспішний досвід стосунків.
Я не бачу їх як провали, а як уроки,
які треба вивчити й застосувати у справжніх стосунках.
У ньому є все, що мені подобається у хлопцях і навіть більше.
-І він дав… Що? -Зустрічалася з кимось такого віку?
Ні, з молодшим ще ніколи.
Я хотіла спитати.
Просто цікаво… що 30-річну
цікавить 24-річний.
Де я була у 24?
Чи правильно мислила?
Чи була досить доросла для шлюбу? Навряд.
Та я зустрічалася з чоловіками по 38, 34,
та вони не могли висловити свої бажання й потреби по-дорослому,
а ваш син це зробив. Я кохаю його таким.
За його душу, особистість,
за характер, за недоліки.
Його недоліки для мене ідеальні — усе, що важливо.
Що тобі не подобається у Мілтоні?
Що мені в ньому не подобається?
Можна лист списати.
Цього ранку він… Він усе розкидає.
-І десь… -Що я розкидаю?
То ви живете разом?
Так. А ти їм не сказав?
-Ні. -Можливо, ні.
Він доїв страву і лишив тарілку на дивані.
-Я запізнювався на роботу. -Дивані?
На дивані. Він, певно, типу…
-Я спізнювався на роботу. -І знаєте, що тоді сказав?
Я йому: «Ти тарілку лишив на дивані».
Він: «Я знав, що ти прибереш».
Справді? То це дзвіночок?
Одразу до дзвіночків.
Як ти почуваєшся через це?
Думаю, часом це через лінь. Мене це хвилює.
-Та він навчиться. Він ще молодий. -Так.
Це не зміниться.
Мама моя: «Він молодий. Усе зміниться».
Ні, таке не змінюється.
Іншими словами, готові до відповідальності?
Ну, так.
«Ну», — що?
Це дуже важливий крок, ти маєш переконатися, що це саме та.
Він не раз мені казав,
що коли ми говоримо, бачить у мені найкращу подругу.
-Точно. -Допомагає.
Постійно кажу чоловікові, що він друг,
це дуже важливо.
Є сумніви щодо одруження?
Ні. Мені з ним комфортно. Через нього.
Нам не буває нудно.
У нього на все є доросла відповідь.
Так.
-Що ти робиш? -Стільки питань.
Може, годі допитів?
-Я не допитую. Одне спитала. -Їй варто.
-Знаю, що багато. -Що таке?
Бо я заручений. За два тижні одружуся.
-Знаєш дату весілля? -31.
Чому?
-Тобто, чому? -Чому одружуєшся?
Дуже незручні питання.
Спокійно.
Розслабся.
-Добре. -Так.
Що він сказав? Вибачте, не чула.
-Попросив заспокоїтися. -Сказав, кохає тебе.
Чому ти одружуєшся?
Я не знала, що ти думаєш про шлюб.
-Тобто… -Я у захваті.
Я з ним раніше говорив, ми гуляли,
він згадував, що хоче осісти.
Я активно не шукав дружину.
Та мене це точно цікавило.
Як тобі в довбешку прилетіло, що пора?
Бо це фальш.
Ні.
Фальш.
Я просто хочу бути певна, що ви цього хочете.
Можна поговорити з Лідією про те, що вона відчуває у цій ситуації?
-Так. -Добре.
То поговоримо трохи з нею.
Гаразд.
Для мене шлюб — як ведення бізнесу.
Як і в будь-якій угоді, треба бачити
плюси, мінуси та підводні камені.
Це як планування проєкту.
Зважаючи на резюме, вона підходить на роль дружини.
Але часом ти дивишся на резюме,
а тоді людина приходить працювати —
і лише тоді видно справжню кваліфікованість.
Хочеш це зробити?
Так, хочу.
Нещодавно з ним говорила. Сказала, що він не моє перше кохання,
та він багато у чому перший.
Перший, хто так добре до мене ставиться.
Ставиться, як до королеви, у мене такого не було.
Ніхто мене ніколи міцно не обіймав зі словами:
«Не хочу тебе відпускати».
Коли працює понаднормово, пише:
«Кохаю тебе. Швидше б одружитися».
І у нього я закохалася.
Як Джессіка зауважила, дещо здається…
Це завченні відповіді. Ти багато їх знаєш.
Те, що ви бачите — це я. Я справді любляча.
Дбайлива. Гучна.
Кумедна.
І мені з ним дуже добре.
І такого у мене ще не було.
Раніше Джеймс говорив про здобуття вищої освіти,
хотів докторський ступінь. Як тобі таке?
Для мене освіта дуже важлива.
А щодо ступеня, я його підтримаю.
У нього чудова кар'єра. Досі є амбіції.
Я це в ньому бачу.
Він чудовий хлопець, дуже розумний.
А які у тебе амбіції?
Хочу мати роботу своєї мрії — фахівець із захисту довкілля.
Що хочеш знати про Джеймса? Що хочеш знати про його сім'ю?
Коли у нас буде сім'я, наскільки обов'язково
називати первістка Джеймсом Мілтоном Джонсоном п'ятим?
-Четвертим. -Ні, п'ятим.
Четвертим? Він п'ятий.
-Джеймс четвертий. -О, точно. Так.
Я розгубилася,
бо я його дістаю, коли забуває.
Точно, буде п'ятий.
Мами завжди слідкують за розвитком дітей.
Я завжди йому казала,
що він надто високий, щоб увесь час на мене спиратися.
Колись буде чоловіком і батьком.
Треба, щоб він звикав до цього.
Річ не про те, що я казала не бути дитиною.
І я бачу у ньому зародки…
Навіть у тому, як мені відповідає.
Як сидить, знаєш? Зараз сидить прямо,
ногу закидає і таке інше.
Може, решта родини такого не помічає,
та я я як мама бачу.
-Джессіко, ти така… -Так. Та вона сестра.
Джессіко, що тебе найбільше турбує у наших стосунках?
Не знаю. Шлюб — це дуже серйозно.
Ще б пак. Це на все життя.
Я стільки дурні пережила в житті.
Я знаю, що витримаю, а що ні.
Ще рік тому я, певно, не була готова.
А чому зараз готова?
Гадаю, я емоційно більш готова й зріла.
Мені 30.
-Мені не до дурощів. -Не до ігор.
Бавитися, зустрічатися — це виснажує.
Доходиш до моменту, коли просто працюєш над собою.
А потім стається отаке.
Гадаю, це супер, бо вийшло чудово.
Я попрацювала над собою, а це — моя винагорода.
Я не знаю. Від нього такого не чую.
Не знаю. Ще не помічаю цього.
Я знаю Джеймса. Знаю, коли він у захваті.
Коли щасливий. Коли сумний.
Я досі чекаю впевненості від Джеймса.
Не знаю.
Переклад субтитрів: Юрій Пасічник