NYOLC NAP AZ ESKÜVŐKIG
Na, hol vagyunk?
Hol vagyunk?
A házasságkötési engedélyünkért megyünk. Forrósodik a szitu.
A bíróságnál vagyunk.
Legutóbb gyorshajtás miatt jártam itt, de ez most sokkal jobb érzés.
- Nézd, ott a nevünk! - Megvan.
Mehet a menet.
- Azta, ez durva! - Hogy vagy?
Remekül. Már várom.
Most esett le, hogy megtörténik.
De alig várom.
Jesszus!
Jól van.
Most jöttünk el a házasságkötési engedélyünkért.
Kérlek, ellenőrizzétek a neveteket!
Minden stimmel.
Hetvennégy dollár lesz.
Rendben.
- Várod már? - Aha.
- És te? - Én is.
VAK SZERELEM
HÉT NAP AZ ESKÜVŐKIG
Uramisten! Soha életemben nem láttam még ennyi ruhát.
Az összes ruha szuperül néz ki! Elképesztőek.
Te jó ég!
Fehérben vagy!
Mesésen áll.
- Hali! - Szevasztok, srácok!
Gyertek csak, foglaljatok helyet!
- Hogy vagytok? - Jól. Izgulunk.
Te kit hoztál magaddal, Lydia?
- Én az anyukámat. - Sziasztok!
Renee-t.
- Szia, Renee! - Sziasztok!
Christa barátnőmet.
- Szia! - Sziasztok!
És a jóképű bátyámat, Williamet.
Szervusz, William!
- Várjátok a mai napot? - Persze.
Lydia őszinte lány. Tudom, hogy szerelemre vágyott.
- Úgy izgulok! - Miltont már ismeritek?
- Igen. - És anyuka mit szól?
Elérzékenyültem.
Boldogok.
És szerelmesek.
Ezt éreztem.
Nagy nap vár rátok, srácok.
- Már leesett? - Aha.
Már csak egy hét választ el benneteket az esküvőtöktől.
Milyen érzés hallani ezt?
Izgalmas.
Idegőrlő, de egyben izgalmas.
Nincs rossz válasz.
Nagy mázlim van Lydiával.
Igazi tűzről pattant csaj,
mi ketten sosem unatkozunk.
Nagyon várom már…
Szuper.
…hogy elvegyem, és vele éljem le az életemet.
De a nadrágom nem lehet rövid.
Ma nem lesz gond a magasságod.
Én is egy nagy hangú,
energiával teli csajt vettem el, ami szuper dolog.
El ne engedd!
Olyan, mint a rodeó. Jól kapaszkodj meg benne.
- Szia, anyuka! - Sziasztok!
Hogy vagy?
Szuperül.
„Szuperül.”
Pedig még el sem kezdtük!
Még el sem kezdődött a próba.
- Anya már kikészült. - Elérzékenyültem.
Érthető, hiszen nagy nap a mai.
Mit szóltál, mikor Stacy elmesélte, hogy megismerte a leendő férjét?
Ledöbbentem.
Stacy elég megfontolt lány,
viszont szerintem pont erre volt szüksége,
mert ő azért hajlamos rá,
hogy kinézet alapján válasszon magának partnert.
Értem.
Viszont most tényleg meg kellett nyílnia.
- Beszélgetnie kellett. - Igen.
És ismerkednie.
Már a testvéreid és anyukád is találkoztak Izzyvel?
- Igen. - Igen.
- És? - Imádjuk!
- Elképesztő! - Rendes.
És szuperül kiegészíti Stacyt.
Izzy, kit hoztál magaddal?
Anyát és két barátomat, Nicket és Zachet.
Mizújs? Hogy van, anyuka?
- Szia! - Örvendek.
Én is.
- Megismerkedett már Stacyvel? - Nagyon aranyos lány.
- A családja is az. - Szuper.
Örülök, hogy ennyien támogatnak titeket,
mert rohamosan közeleg a nap, mikor oltár elé kell állnotok,
ahol életetek legkomolyabb döntése vár majd rátok.
Vajon igent fogtok mondani a férfinak,
akibe a belső tulajdonságai alapján szeretettek bele?
Vagy örökre búcsút vesztek tőle?
Milton, Izzy, most rátok iszunk. Sok sikert!
- Köszönjük! Egészség. - Minden jót!
Valami jópofa, de kevésbé trendi ruhát szeretnék.
Értem.
Bumm!
Egy barátom készíttette.
Amikor reggel megmutattam Izzynek, könnybe lábadt a szeme.
Meglátta, hogy „Mrs. Zapata”, és erre azt mondta: „De klassz!”
Nem értettem, miért sír.
Viccnek szántam, de akkor esett le neki.
Ez a fajta ruha tetszik?
- Könnyen leesik. - Ja.
Izzynek bejönne.
Engem a nézelődés nem ijeszt meg,
inkább attól tartok, hogy nem találok majd hozzám illő ruhát.
Meg kell szólítania a ruhának,
hogy úgy érezzem, illik hozzám.
- A flitter miatt nem jön be. - Ja.
Na és ez?
- Nézzétek az arcát! - Stacy arcára kiült az undor.
Valami különlegesre vágyom, ami a hagyományostól eltér,
viszont olyan kiegészítőkkel, ami mégis hagyományossá teszi.
Valami meglepő részletre vágyom.
Ilyet szeretnék.
Nem lehet egyszerű.
- Ez meg mi? - Szerintem a fátyol.
- Felpróbálom. - Oké.
Ha bármi különlegeset látok, azt felpróbálom.
Lehet, hogy teljesen átszabok egy ruhát.
Köszönöm, hogy eljöttetek.
Ugyan, ez csak természetes.
Készen állsz?
Igen, készen állok.
Egyszer már volt menyasszonyom, tehát vágytam a házasságra.
Nyilván segít, ha tudod, mit keresel.
Pontosan.
Stacy is pontosan tudja, hogy mit akar, nagyon határozott ezzel kapcsolatban.
Én is így vagyok ezzel. Teljesen biztos vagyok Stacyben.
Ha nem lenne gördülékeny köztünk a kommunikáció, lennének bennem kétségek.
De ezek stabil alapját képzik a kapcsolatunknak,
ezért vele bele merek vágni a dologba.
Egy hét van az esküvőnkig. Nem idegeskedek.
Azért vagyok ilyen magabiztos,
mert a lánykérés előtt is pont így éreztem magam.
Teljesen biztos vagyok benne.
Őrülten szerelmes vagyok belé.
A boldogságom határtalan.
Szétvet a boldogság és a szerelem, úgyhogy készen állok.
De aggaszt, hogy vajon igent mond-e.
Azta!
- Istenem, azt nézzétek! - De szép!
Milyen érzés?
- Az arcod alapján nem… - Nem tetszik.
Ez nem én vagyok.
- Tényleg nem. - Nem bizony.
- Ezt nem fogjuk megkönnyezni. - Unalmasnak találom.
- Igen. - Nagyon unalmas.
Nem terelgettük a házasság irányába,
de ez a kísérlet valójában pont neki való.
Összeillenek Izzyvel.
Szeretjük őt.
Szuperül lecsillapítja Stacy személyiségét.
Máris a családunk részévé vált.
- Ez lesz az! - Úristen!
Te jó ég, ez az!
Alig tudok járni, olyan sok az anyag.
- Tökéletes. - Úgy 400 réteg szoknya van rajtam.
De gyönyörű!
- Tudom. - Ragyogsz.
És az arcod!
- Hogy érzed magad? - Imádom.
Ez annyira én vagyok.
- Igen. - Meseszép.
Elképesztően jól áll.
Nagyon tetszik.
Fantasztikusan nézel ki.
Istenem, gyönyörűséges vagy!
Erről van szó!
Csodaszép.
- Lenyűgözően nézel ki, kicsim. - Köszi.
Lenyűgöző! Szerinted Izzy mit fog szólni?
Tudom, hogy sírni fog.
- Valószínűleg. - Igen.
Biztos sírni fog, mert káprázatos.
Ez nagyon durva.
Ez lesz a ruhám.
Szeretném, ha rám lenne szabva, mert hát eléggé…
- Fura a tested? - …magas vagyok.
Lydia irtó lobbanékony természetű,
rengeteg energiája van, ami elképesztő.
De ja, pokolian makacs.
Mint egy vásott kölyök, de így szeretem.
Alvás előtt mindig szakítunk időt beszélgetésre.
Ti tudjátok, hogy nem vagyok a szavak embere.
Nem bizony.
Szörnyen bánok a szavakkal, de Lydiával ijesztően könnyű szót érteni.
Hogy hasonlíthatunk mi ennyire?
És tiszteljük egymást.
Viszont van még min dolgozunk,
mert ő sokkal szenvedélyesebb, és érzelgősebb nálam.
Néha nagyon ügyelnem kell, hogyan fogalmazok.
És hát…
ismertek.
Én nem szoktam kertelni, vulgáris és furcsa dolgokat is kimondok.
De most azon vagyok, hogy visszafogjam magam.
- Meg kell válogatnod a szavaidat? - Igen, pontosan.
Igen, kicsit muszáj.
Pár év késéssel csak eljutott idáig.
A mondás szerint a nőknek mindig igazuk van. Ez teljesen igaz.
Beismerem, hogy ideges vagyok, hiába akarom palástolni.
Pedig sosem szoktam kimutatni.
Mindig a laza, érett figurát játszom,
de most azért parázok egy kicsit.
Szeretnék bízni abban, hogy Lydia igent mond,
de nem tudom, továbbra sem vagyok benne biztos.
Nem tudom biztosan.
Te jó ég! Ne csináld már!
- Jaj, már sír is! - De szép!
Én elvennélek ebben a ruhában.
Én is igent mondanék.
Jaj, istenem, úgy izgulok!
Most esett le, hogy hamarosan férjhez megyek.
- Mi tetszik benne? - Ezért a részért odáig vagyok.
A felső részért.
Álmodozhat az ember, de sosem voltam benne biztos, hogy összejön,
és már attól is elérzékenyülök, hogy mindez valóra válik,
hogy szerelmes vagyok,
és hogy hamarosan megtalálom a ruhámat.
Mi nem tetszik benne?
Igazából tetszik, de inkább egy testhez simulóbb ruhát szeretnék.
Össze kell hasonlítanod.
Táncolni és mozogni tudok benne, de vajon riszálni is?
Oké.
Helyreállt a világ rendje.
És a guggolás megy?
Elfogott a déjà vu?
- Ez az! - Én ilyen vagyok.
Ez az, Lydia!
Felül mindjárt kibuggyan valami.
Igen.
- Felpróbálod a következőt? - Igen!
Minden anya álma, hogy a fiát vőlegényként,
a lányát pedig menyasszonyként lássa.
Felülmúlta a várakozásimat.
Mindig is erről a pillanatról álmodoztam,
de sosem gondoltam volna,
hogy ilyen megható és izgalmas élmény lesz.
Jaj, istenem!
- Micsoda test! - Ne menjünk el mellette szó nélkül.
- Nagyon tetszik. - Hűha!
- Imádom! - Csodaszép.
- Meseszép. - Nagyon jól áll.
Kicsit emlékeztet az elsőre is, mert…
- Igen. - Meseszerű.
- Imádom. - Ha lenne ujja…
Igen, ha lenne ujja, akkor tökéletes lenne.
Kettő az egyben.
A bátyádként nehéz ezt kimondanom, de csodásan nézel ki.
Jézusom!
Azt hittem, a dekoltázsára fog beszólni.
- Így tökéletes. - Kirázott a hideg.
Ez elképesztő!
A francba!
Jaj, istenem! Úgy nézel ki, mint egy hercegnő.
Kellett az a korona.
Istenem, de gyönyörű!
Jaj, istenem!
Jaj, anyuka!
Azta!
Te amo.
Hermosa.
Igazából sosem voltam biztos benne,
hogy eljön ez a nap.
Nem voltam biztos benne, hogy egy nap oltár elé sétálhatok.
Nem gondoltam volna, hogy ilyen boldog lehetek.
Csodálatos érzés.
Megérdemled.
Bizony.
Nem tudtam, hogy ennyire vágyom arra,
hogy megtaláljam életem szerelmét.
Ezek örömkönnyek, mert ez minden egyes pillanatot megért.
Minden fájdalmat és imát.
Térden állva kértem útmutatást az univerzumtól és Istentől.
Kértem, hogy tereljenek a helyes irányba.
És mindez megérte, mert most itt állok egy esküvői ruhában.
- Ez az igazi? - Igen.
Az álmok valóra válnak.
És ez egy valóra vált álom.
KÉT NAP AZ ESKÜVŐKIG
REPÜLŐMÚZEUM
Izgulok.
Én bírom a sebességet, de nehogy lerókázz!
- Nem lesz gáz. - Oké.
Stacynek irtó fontosak a kis gesztusok.
Tegnap este, vagyis hétfőn hoztam új virágot a vázába.
Írtam neki egy kis lapot is.
Egy ilyen kis apróságtól is iszonyatosan jó kedve lett tegnap.
Ez egy B-25-ös Mitchell bombázógép.
- Klassz. - Menő, mi?
- Rohadt jól néz ki. - Ja.
Szereti, ha én kezdeményezek,
ezért szerveztem neki egy különleges napot.
Közeleg az esküvő,
így gondoltam, adok egy kis kóstolót a ránk váró közös életből.
Leengedték a létrákat, úgyhogy mehettek.
Jó szórakozást!
- Jaj, istenem! - Ez az!
Ez tuti biztonságosnak minősül?
Mert vasárnap jelenésem van.
A családja és a barátai mesélték,
hogy szeret magángépen repülni.
Te jó ég!
Bevetem magam a gépbe.
Kérdezték, hogy ezt az igényét ki tudom-e elégíteni.
Stacy apja azt mondta, hogy a szerelem első osztályra vágyik, így ez vár ma rá.
De romantikus!
- Én hová üljek? - Ide.
Köszönöm.
Nagyon klassz és más.
Meglepő.
Romantikus.
Nagyon bejön.
- Egészségünkre! - Csirió!
Igyunk az esküvő előtti utolsó randinkra!
Most esett el.
A ruhapróbák után nyugodtság telepedett rám.
Lehet, hogy azért, mert már rég nem kaptunk össze.
Sosem fogom megunni, hogy itt ülhetek veled szemben.
Nagyon érdekesnek tartalak.
Egyetlen pillanat sem lesz unalmas veled.
Legyen szó rossz vagy csodás pillanatról, tuti, hogy nem lesz unalmas.
- Hoppá! - De igen…
- Megszoksz vagy megszöksz. - Megszoklak, és végigviszem.
Na lássuk!
- Köszönöm. - Tessék!
Kíváncsi vagyok rá.
Én is.
Ezer százalék, hogy most nem ülnék itt,
ha nem nyugtatna meg ennyire a jelenléted.
Néha meg sem kell szólalnod, mégis teljesen lehiggadok melletted.
Te vagy a nyugalom szigete,
aki kapaszkodót nyújt a…
Amikor összezavarodom, akár egy ölelés vagy egy pillantás is
rengeteget jelent az adott pillanatban.
Néha az energiád is elég hozzá. Kiegyensúlyozott és kedélyes vagy, és…
Ezt szeretem benned a legjobban.
Sosem hittem, hogy újra szerelmes leszek.
- Komolyan? - Legalábbis egyhamar.
- Szeretsz szerelmes lenni. - De úgy érzem, hogy kerültem.
Nem hittem volna,
hogy itt leszek
ma veled,
és hamarosan elveszlek.
Aztán bumm! Totálisan megleptél,
mint mindig.
Őrülten szeretlek. Odáig vagyok érted.
Már elkezdtük egyesíteni a családjainkat.
Rohadt jól érzem magam a családoddal.
Szívélyesen és szeretetteljesen fogadtak.
Már két találkozás után is közel kerültek hozzám.
Igen, meg nyilván tőlem is hallják, hogy mit érzek irántad.
Nagyon boldogok, hogy így látnak engem, és pont ezért bárhogy elfogadnak téged.
Eddig minden oké.
Észrevettem, hogy ha a családoddal vagyok,
akkor hiányzik a családom egysége.
Kicsit fura számomra,
hogy a családom nagy része nem lesz ott az esküvőn.
Én döntöttem így,
mert ez különleges nap.
Mindkettőnk számára.
És nem akarom…
hogy olyan véleményt formáljanak,
ami…
valószínűleg…
csak kritika lenne a részükről.
Azzal kapcsolatban, hogy ez az egész
így alakult.
Azok, akik ott lesznek, sokat jelentenek nekem, és ők azok,
akik őszintén támogattak,
akkor is, ha nem voltam tökéletes.
Úgyhogy…
- Anya ott lesz, és ez a lényeg. - Csodálatos nő.
Igen.
De nézd a dolog jó oldalát: megkapod az én őrült családomat.
Tudom.
Imádnak téged.
Nem számít, mit szól a családod, mert az enyém odáig van érted,
és lesz, hogy már azt kívánod, bár eltűnnének.
Nem hiszem, hogy idegesítenének.
Szeretem őket.
- Alig várom, hogy a család része legyek. - Tudom.
Vagyis már az vagyok.
Tudom. Veled többet beszélnek, mint velem.
Azért is vagyok ilyen izgatott, mert azon kívül,
hogy lesz egy feleségem, egy élettársam, egy család is jár mellé,
úgyhogy több álmom is valóra válik.
Nem is tudom. Annyira…
durva.
Nézd csak a kezem! Megfogod?
Aha.
Tudjuk egyáltalán, mire táncolunk?
Popszámra? A „This I Promise You”-ra az 'N Synctől?
- Nem! - Pedig jó szám.
Tudom, de szó sem lehet róla! Mit táncoljunk?
Mi lesz, ha a táncparkettre szólítanak minket?
- Jó kérdés. - „Az ifjú párt várjuk a táncparketten!”
Mondd be te!
„Mr. és Mrs. Izzy Zapata fáradjon a táncparkettre!”
Jézusom! Miért változott meg így a hangod?
Jó sok magas sarkúm van, ezernyi zapatos.
Ez az első táncunk?
Régen apa táncolt velem.
Apa megtanított…
Csak kövess engem, kicsim!
Fogj jó erősen!
Jézusom, a combizmom!
Jól vagy?
Két nap múlva összeházasodunk. Mi a szerencseszámod?
A kettes.
Jól van.
Az volt a mezszámom.
Két nap múlva szép napra virradunk.
Milyen érzés hangosan kimondani?
- Szeretlek. - Én is téged.
Mi újság veled?
Semmi különös.
Csak munka, munka, munka, gyerek, férj és még több munka.
Ilyen a házasélet.
Mit szólt Lydia a bemutatáshoz?
Elég eseménydúsnak élte meg, de én rosszabbra számítottam.
Mire számítottál?
Nem tudom. Szerintem nehéz beilleszkedni a családunkba.
A családunk dinamikája eléggé különbözik néhány barátom családjáétól.
De nem gáz, mert nekünk ez így jó.
Lydia mindennap beszél az anyukájával. A testvéreit is naponta felhívja.
- Értem. - Mondtam, hogy nálunk ez máshogy van.
- Szenvedélyesek. - Hogy érted?
Kifejezik az érzelmeiket és odaadóak.
Odaadóak? Olyanok, mint a mi családunk?
- Nem. - Mi is szenvedélyesek vagyunk.
- Ők egy kicsit… - És odaadók.
Ők érzelgősebbek.
- Mi mellőzzük az érzelmeket. - Igen.
Hogy áll az esküvőszervezés? Készen állsz?
Szerintem igen.
Miért vagy benne ilyen biztos?
Ugyanazért, mint más döntéseim esetén.
Az ösztöneimre hallgatok.
Akkor is a kisöcsém maradsz. Szeretlek, de egy: az emberek nem fogják elfogadni.
Kettő: ti ketten még csak most ismerkedtek.
A házasság komoly dolog.
Igenis nagy ügy.
Mit mond anya? „Mindenkinek megvan a maga valósága.”
Nekem ez annyira fura.
Annak ellenére, hogy önálló vagy,
a legfontosabb döntéseid meghozatalában mindig is szerepünk volt.
Továbbra is van szerepetek benne,
viszont, ha bármilyen döntésemre
mondjuk anya vagy apa azt mondaná, hogy felejtsem el,
és nem vehetném feleségül Lydiát,
ennek ellenére is megtenném.
Az ember adatokat gyűjt, majd a lehető legjobb döntést hozza
az információk alapján.
- Mintha Lydia egy projekt lenne. - Nem, csak elemző típus vagyok.
Illetve felállítottam bizonyos elvárásokat
a leendő feleségemmel szemben.
Tetszett az iskolai végzettsége és a munkája.
Tetszik, hogy szorgalmas.
Aztán megvannak benne azok a tulajdonságok,
amiket magamból kiindulva egy feleségben keresek.
Szeretem az együttérző embereket, akik képesek kifejezni az érzéseiket.
Egy ilyen nyitott ember mellett én is fejlődhetek.
Egybe kell gyúrni az életeteket,
el kell köteleződnöd,
és feláldoznod mindent a másikért.
Basszus, azért gyereket nevelni egy másik emberrel nem kis feladat.
A nevelési stílusról esett szó?
Tudom, még nem tartotok ott,
de beszéltetek a nevelésről?
Aha.
Rohadt drága az óvoda.
És a családok összevonása is fontos.
Ha bármit történne, és át kéne költöznöd,
hogy gondját viseld anyáéknak, ahhoz mit szólna?
A lényeg,
hogy átrágtátok azokat a témákat, amik…
Azt mondják, a házasság olyan, mint egy üzletkötés.
Egyetértek veled.
Lehet olyan, mint egy üzletkötés,
viszont szerintem…
A Lydiával folytatott beszélgetések alapján
ugyanazon okból vagyunk együtt.
Mindketten házasságra vagyunk, és mindketten szeretjük egymást.
- Szerinted ő is így érez? - Igen.
Akkor jössz az esküvőre?
Ott leszünk.
Lydia Johnson?
Mondtam, hogy kötelező felvennie a vezetéknevemet.
Felveszi a vezetéknevedet?
- Kötőjellel? - Nem, abban nem hiszek.
Remélem, tudja, mire adja a fejét. Nagyon remélem.
EGY NAP AZ ESKÜVŐKIG
Oké.
Sok jó sztori…
és emlék köt ide.
Volt egy nagy beszélgetésünk.
Hogy érzed magad?
Úgy érzem,
nem tudom, bízhatok-e benned.
Hogy érted?
A hitelkártya kapcsán, hiszen már korábban is rákérdeztem.
Nem értem, hogy miért nem szóltál korábban.
Hiszen rá is kérdeztem, hogy miért nincs hitelkártyád,
pedig előnyökkel jár.
Azzal jöttél, hogy az egyetemen volt, de mára megszabadultál tőle.
A kapszulában is rákérdeztem, hogy tudnom kéne-e valamiről,
de azt mondtad, nem.
Úgy érzem, nem voltál teljesen őszinte.
Én mindent elmondok neked.
De igazából nem hazudtam róla.
Akkor akartam tisztázni,
mikor végre le tudunk ülni átbeszélni, nem pedig…
Nem akartam csak úgy a semmiből felhozni a témát.
Nem akartam…
csak úgy tessék-lássék módon megbeszélni.
A kapszulában nem éreztem úgy, hogy ezt a témát hivatalosan átbeszélhetnénk.
Szerettem volna hivatalos hangnemben átbeszélni,
mert tudtam, hogy hosszú lesz.
Semmit sem rejtegettem előled, nem is próbálkoztam vele.
Mert ha ez lenne a helyzet, akkor hazudtam volna róla,
és besöpörtem volna a szőnyeg alá.
Pont azért mondtam el, hogy ezt elkerüljük.
Nem titkoltam.
Sokszor úgy érzem, hogy csapongsz, és kerülöd a választ a kérdésemre.
Igen, valóban csapongok.
Tudom, hogy néha összevissza beszélek, és ezen még dolgoznom kell,
de ez nem azt jelenti, hogy kerülgetem a forró kását vagy hazudok.
Időbe telik megemésztenem dolgokat.
Ez minden szitura igaz, és nem akartam hazudni neked.
Sajnálom, hogy így érzel, de nem ez volt a célom.
De hát hazudtál róla.
Mire gondolsz?
Nem is a pénzről beszélgettünk, amikor felhoztam a hitelkártyás dolgot.
De nem mondtad, hogy be kellene vallanod valamit,
vagy hogy mi a szitu.
Nem így történt.
Ezek alapján hogy higgyem el, hogy most igazat mondasz?
Én inkább egy beszélgetés részeként tudnám elképzelni,
hogy elmeséled a háttérsztorit,
hiszen úgyis rájövök, ha összeházasodunk.
Ez megijeszt.
Az biztos, hogy nem akartam eltitkolni.
Azért mondtam el, mert nem akartam titkolózni.
Elbeszéltünk egymás mellett, és több dolgot is félreértettél.
Félreértetted a mondandómat.
Berágtál rám.
Kikeltél magadból.
Szeretném, ha mindketten küzdenénk tovább.
Mindketten félünk.
Nem akarom úgy érezni, hogy lábujjhegyen kell járnom.
Nagyon igyekszem, hogy pontosan elmondjam, mit érzek.
Tudom, hogy nincs sok értelme,
de a lényeg, hogy nem célom felzaklatni vagy megsérteni téged a mondandómmal.
Így érzek.
Nem értem, honnan ered ez a félelem.
Elő fog fordulni, hogy olyat mondasz, amivel feldühítesz majd.
Pont ezért olyan nehéz ez, de már az elején megbeszéltük,
hogy ennek ellenére sem kertelünk, mert úgyis megoldjuk.
Úgy érzem, hogy a kísérlet első felében ez sikerült.
Még egyszer mondom, nem akartam hazudni róla,
mert akkor el sem mondom.
Amikor a benzinkúton voltunk, megfordult a fejedben, hogy elmondd,
mikor rákérdeztem, van-e hitelkártyád.
- Nem. - Nemmel feleltél.
Megkérdeztem, hogy miért, de eszedbe sem jutott elárulni.
Abban a pillanatban nem,
mert ezt a témát hivatalos formában beszéltem volna át.
Mert ez komoly dolog.
Minden témát így szeretnék megbeszélni veled.
Mindent át kell vennünk, az adósságokat is.
De nem vagyok eladósodva,
mindent kifizettem, csak rossz a hitelminősítésem.
Nem sok pénzről van szó.
Összesen úgy nagyjából…
3500 dollárról beszélünk.
Jól ismersz.
Ezen a ponton valószínűleg
csak anyukám ismer nálad jobban.
Tudod, mit érzek…
Rengeteg gondolat cikázik most a fejemben.
Azért szerettem beléd,
mert…
küzdöttél értem.
És még mindig
szerelmes vagyok beléd.
Ezért szorul össze a gyomrom.
Szeretném tudni, hogy támogatsz engem.
Nem akarlak elveszíteni téged.
Minden rendben lesz.
Jaj!
Szeretlek.
Én is szeretlek.
Kicsit büdi vagy.
Szerintem…
be kéne szereznünk neked
egy dezodort.
- Izgulsz? - Aha.
Olyan otthonos itt!
- Miért? - Szeretem az ásványokat.
- Kocka vagy. - Hogy lennék már az?
Most azt állítod, nem ez Huston legvagányabb helye?
Ezt nézd!
- Nagyon szép. - Igen, az.
- De aranyos! - Az a kedvencem.
Látod a rodokrozitot?
Aha.
Hát ez irtó cuki!
Nagyon aranyos.
Szép és megnyugtató a környezet.
Valóban, és csodaszép ez a hely.
Szerintem nagyon romantikus.
Emlékszel az első randinkra? A geológia volt a közös pont.
Tudom, hogy vicceltél, de azt mondtad, én leszek nálad az első.
Ezt nem fogom beismerni.
Csak ennyit írtam a naplómba.
Nagyon bizarr, hogy most itt vagyunk, nem?
De.
- Hogy állsz az esküvőhöz? - Már várom.
- Várod? - Te ideges vagy?
Nem igazán.
Én nem fogok izgulni a nagy napig.
Én nagyon ideges leszek aznap.
Köszönöm.
- Köszönöm. - Köszönjük!
Ki kell köpnöm valahova a rágómat.
Nincs nálad egy blokk véletlenül?
Visszateszem a zsebembe, de úgyis el fogom felejteni.
- Egészség! - Csirió!
Régen gondolkoztál azon, hogyan képzeled el a feleséged?
Igen, de…
- Már minden más. - Hogy érted?
A kapszulában nem pont ilyen voltál.
Hogy érted?
Néha ok nélkül bal lábbal kelsz fel.
Hogy érted?
Néha mogorván kelsz fel reggelente.
Mert valamivel felidegesítettél.
Fél perc alatt mivel tudlak felidegesíteni?
Nem ok nélkül borul el az agyam.
Ha valamihez nem fűlik a fogad, nem csinálod meg.
Ez nem igaz.
Például tegnap nem volt kedvem elmosogatni, de megtettem.
Kiviszem a szemetet, beágyazok.
De mennyi ideig álltak koszosan a tányérok?
- Hány napig? - Egy napig.
Nem.
- Másfél napig? - Nem.
- Három napig. - Nem, most kamuzol.
Nem kamuzok.
Három napig ott volt a kaja az éjjeliszekrényeden.
Azt sem tudtam, hogy ott van.
Pedig ott volt.
Azt mondtad, rendszerető vagy.
- Én nem így látom. - Ez nem igaz.
- De azt mondtad… - Mondtam, hogy kupis vagyok.
Állandóan a földön hagyod a ruháidat. Minden egyes alkalommal.
Legalább a sarokba dobom.
Igyekszem, de akkor jobban fogok.
Milyen lenne, ha nem igyekeznél?
Nem akarom folyamatosan ismételgetni magam,
és kérlelni téged, hogy takaríts fel magad után.
Hányszor kértelek már meg?
Hányszor fordul elő, hogy miután lezuhanyzom,
a földön hagyom a törölközőt?
Állandóan.
Szeretném azt látni, hogy komolyan veszel.
Azért vágtam bele a kísérletbe, hogy önmagamért szeressenek.
És úgy gondolom, te szeretsz.
Semmi kétségem efelől.
Eljutottam arra a pontra,
hogy megkérdőjelezem, vajon komolyan fogod-e venni a kéréseimet,
és figyelembe veszed-e, hogy mi zavar engem.
Te butaságnak tartod ezt az egészet a ruhákkal és törölközőkkel kapcsolatban,
viszont engem zavar.
Szerinted nem törekszem kompromisszumra, akkor is, ha nem akarok?
Hogy érted?
Térjünk vissza arra, amiről korábban beszéltünk!
Mikor azt mondtam, hogy nem tetszett a viselkedésed, úgy érezted, kritizállak.
Sokszor úgy érzem, nem mondhatom el őszintén, mit érzek,
mert túlságosan elragadnak téged az érzelmek.
Ami nem rossz dolog, viszont nem akarom úgy érezni,
hogy úgyis félreérted a mondandómat.
Óvatosan kell bánnom a szavakkal, érted?
Azt hiszed, csak mert egyesek máshogy csinálnak dolgokat, az helytelen.
Nem mondtam, hogy helytelen lenne.
Nem mondod, de úgy viselkedsz.
Lydia, nem kritizáltalak érte, de…
Igen, nem igazán tetszett, ahogy a helyzetet kezelted.
Egyáltalán nem. Ez az igazság. Remélem, ezzel nem bántalak meg.
De nem ítélkezem.
Nem tetszett. Én máshogy kezeltem volna.
Haragszol rám?
Most mondod először, hogy nem tetszett a viselkedésem.
Sajnálom.
És ez egybecseng azzal, hogy a megfontoltabb csajokat bírod.
Én büszke vagyok az akkori viselkedésemre,
mivel nem ültem ölbe tett kézzel, és hallgattam végig Uche kamu dumáját.
- Ezért… - Ilyenkor hagyd ott!
- Otthagyhattad volna. - Megtettem, kétszer is.
Kétszer nem lehet otthagyni valakit, csak egyszer.
Te el voltál tűnve.
Ha én összefutnék egy exemmel, aki letámadna, és összeszólalkoznánk…
Én nem tennék ilyet.
Tudom, nem könnyű úgy kordában tartani az értéseidet, ahogy én teszem.
Jézusom, rohadtul utálom ezt a mondatot!
„Te nem tudod kordában tartani érzéseidet.
Nem úgy reagálsz, mint én.” Mi ez a baromság?
Nyilván megérintett.
Rengeteg időt elpazaroltam olyasvalakire, aki nem érdemelte volna meg.
De kit érdekel? Hagyd a múltat!
Sajnálom, hogy neked nincsenek érzéseid, és nem úgy reagálsz, mint én.
Szerinted nincsenek érzéseim?
Ahelyett, hogy megértenéd az álláspontomat, folyton kérdőre vonsz.
És ez nem ítélkezés?
Ha elítéltelek volna érte, lelépek.
Ma nem ülnék itt veled.
De hagynod kell, hogy őszinte lehessek veled.
Nem kell velem egyetértened, csak támogass!
Nem támogattalak?
De igen, viszont ebből csak a dorgálást hallom ki.
Hogy okosabb is lehettem volna.
Egyáltalán nem dorgállak.
Amikor azzal nyaggatsz, hogy vegyem fel a törölközőt,
nem az jár a fejemben, hogy kritizálsz, egyszerűen csak elfogadom.
Én figyelek rád, viszont amikor én jegyzek meg valamit, szerintem te nem.
Automatikusan védekezni kezdesz.
Tudtam, hogy ez lesz.
Nem figyelek rád?
Nem, nem figyelsz.
Akkor sem, ha bátorítalak valamivel kapcsolatban.
Lydia, konkrétan mindent a te érdekedben teszek.
Kellemes ez a randi. Miért kell veszekednünk?
Nem veszekszünk, csak vitatkozunk. Van különbség.
Mindegy, én a veszekedést és a vitát is utálom.
Szerinted én szeretem?
Nem tudom.
Akkor nem ismersz.
A lényeg, hogy nem szívesen mondom el mindig, hogyan vélekedek dolgokról.
Mikor valaki nem tisztel engem…
Nyilván nem fog mindenki tisztelni az életben,
és most nem a „tisztelet” kivívásáról van szó,
hanem az utána következő lépésekről.
Ha valaki nem tisztel, a tetteimmel mutatom meg, ki vagyok,
nem pedig a szavaimmal,
nem az érzéseimmel.
Mire jó, ha így elragadnak az érzelmek?
Mire mész vele az életben?
- Ha valaki nem tisztel engem… - Emiatt vagyok ma itt.
Emiatt vagyok ma ott, ahol.
Máshogy kezeljük a dolgokat.
Nem baj, mert két külön ember vagyunk.
De mi lesz, ha gyerekünk születik?
Meg akarom tanítani a gyerekeimnek, hogy az élet nem mindig fenékig tejfel.
Hogy lesznek durva helyzetek,
viszont nem akarom, hogy bárkinek megadják azt az örömet…
Ha az én exem lett volna itt…
Szerintem máshogy kezeljük a dolgokat, ennyi.
Akkor átbeszélnél vele dolgokat? Ezt tennéd, nem?
Igen, de beszélgetés közben nem szidnám.
Nem veszekednék vele.
Ha elkezdene kakaskodni, lelépnék.
- És nem mennék vissza. - Szidtam én Uchét? Nem szidtam.
Én nem kiabálnám neki, hogy seggfej vagy rohadék.
Nem mondtam a szemébe.
Csak igyekeztem elmagyarázni neked,
hogy mit éreztem abban a pillanatban.
De amúgy meg az.
- Kösz, hogy elmondtad. - Úgy gondolom…
Nem, elég!
Én most…
kérnék egy percet.
Sajnálom, ha megbántottalak.
Sajnálom, hogy nem felelek meg az elvárásaidnak.
Nem támasztok feléd elvárásokat.
Pedig úgy tűnik.
Csak arra próbáltam példát hozni,
hogy mikor nem éreztem magam jól.
- Ami az én hibám. - Szerinted én jól éreztem magam?
Mit gondolsz, jól esett, hogy azt állítja, kémkedek utána, mint egy őrült?
Rosszul esett.
Azt mondod, nincsenek elvárásaid,
de mégis megdorgálsz azért, ahogyan egy bizonyos szitut kezeltem.
Mit számít ez?
Úgyis azt csináltál, amit akartál.
Sajnálom, ha nem tetszett a viselkedésem.
De ilyen vagyok.
Ez vagyok én.
Érzelmes, hangos, szenvedélyes nő vagyok. Elragadnak az érzelmeim.
Ha nem mondok ki valamit, az úgyis kiül az arcomra.
Melletted akarok lenni,
és támogatni akarlak minden döntésedben.
De muszáj megértened.
Nem számítottam arra, hogy így alakul az este.
Szeretlek.
Én is szeretlek.
Menni fog, ugye?
A KÖVETKEZŐ EPIZÓDBAN
Azért gyűltünk össze,
hogy megünnepeljük az élet egyik nagy pillanatát.
Gyönyörű!
Egy csapat vagyunk. Szeretem őt.
Tudom, hogy szereted.
Szeretem Stacyt.
A belső tulajdonságaitok alapján szerettetek egymásba.
Lydia legnagyobb erőssége egyben a gyengesége is.
Az utolsó randinkon kritizált és megbántott.
- Nem kapok levegőt. - Most esett le a tantusz.
Jól átgondoltad?
Jaj, istenem!
Még nem írtam meg az eskümet.
Aki mer, az nyer.
Álljanak fel!
Ideje eldönteni, hogy a szerelem vak-e.
Az egész kísérlet egy szédítő forgószél volt,
és te voltál a nyugalom szigete.
Milton, elfogadod Lydiát feleségednek?
- Szeretném, ha viszonoznák a szerelmemet. - Egek!
Mit csinálok rosszul?
A feliratot fordította: Kajner Kata