8 ДНІВ ДО ВЕСІЛЛЯ
СТЕЙСІ ТА ІЗЗІ
Угадайте, де ми.
Де ми?
Ми отримуємо сертифікат про шлюб. Усе серйозно.
Ми біля суду.
Востаннє я була тут через штраф за перевищення,
а зараз краща причина.
-Глянь, наші імена. -Отримали.
Готові.
-Ого. Божевілля. -Як відчуття?
Чудово почуваюся. У захваті.
Відчувається насправді. Відчувається.
Швидше б уже.
Господи.
Гаразд.
ЛІДІЯ І МІЛТОН
Отже, ми отримуємо сертифікат про шлюб.
Ви перевірили імена? Щоб точно було правильно.
Так, усе вірно.
З вас 74 долари.
Добре.
-У захваті? -Так.
МІЛТОН — ЛІДІЯ
-А ти? -Так.
ЛЮБОВІ СЛІПА
Боже. Ще не бачила стільки суконь.
Гляньте, які класні усі ці сукні. Вони класні!
Боже!
Ти носила біле!
Неймовірно.
-Привіт. -Привіт, народ.
Заходьте. Сідайте, хлопці.
-Як ви? -Добре! У захваті!
Кого ти взяла з собою, Лідіє?
-Я привела маму. -Привіт.
Рені.
-Привіт, Рені. -Привіт.
Найкраща подруга Кріста.
-Привіт. -Привіт, Крісто.
І мій красунчик-брат Вільям.
Привіт, Вільяме!
-Радієте за неї? -Звісно.
Лідія дуже щира і дуже хотіла справжнього кохання.
Я в захваті.
Ви знайомі з Мілтоном?
-Так. -І? Мама?
Дуже емоційна.
Щастя.
Кохання.
Я це відчуваю.
Гаразд. Великий день, хлопці.
-Відчуваєте? -О так.
До весіль лише тиждень.
Як вам чути ці слова?
Захопливо.
Нервово, напружено, захопливо.
Усі відповіді правильні.
Дуже щасливий знайти Лідію.
Вона така запальничка.
Нам не буває нудно.
Я у захваті…
Класно.
…що одружуся і ми проведемо життя разом.
Не можна, щоб штани були короткі.
Ти високий, та ми подбаємо про тебе.
Моя жінка дуже балакуча,
у неї багато енергії й це дуже весело.
Тримайся міцніше.
Це як осідлати бика. Тримайся. Не впади.
-Отож, привіт, мамо. -Привіт.
Як ви?
Чудово.
Просто чудово.
А ми ще й не почали.
Ще сукні не одягнула.
-А у неї вже зрив. -Знаю. Трохи емоційна.
Звісно. Важливий день.
Що ви відчули, коли Стейсі сказала, що одружиться?
Шок.
Вона не поспішає зі стосунками,
та, гадаю, це їй було потрібно,
бо вона могла лише глянути на людину
і зрозуміти, що пішла б із нею на побачення.
Так.
Тут вона копала глибоко.
-Спілкувалася. -Так.
І добре пізнала його.
Дівчата, сестри, мамо, ви знайомі з Іззі?
-Так. -Так.
-І? -Він класний.
-Він прекрасний. -Кращий.
Він — той баланс, що потрібен Стейсі.
ЧЕЛСІ СЕСТРА СТЕЙСІ
Іззі, з ким ти сьогодні?
З мамою і двома друзями, Ніком і Заком.
Як ви, хлопці? Мамо?
-Привіт. -Радий бачити.
Раді знайомству.
Ви вже познайомилися зі Стейсі?
Чудова мила дівчина.
-І її сім'я теж. -Супер.
Радий бачити, скільки у тебе підтримки,
бо дуже скоро будете біля вівтаря,
приймаючи найважливіше в житті рішення.
Ви погодитеся вийти за обраного чоловіка,
знаючи, яка він людина?
Чи підете від них назавжди?
Мілтоне, Іззі, за вас. Хай щастить.
-Дякую. Будьмо. -Найкращого. Будьмо.
Хочу щось веселе, та не надто трендове.
Так.
ПАНІ ЗАПАТА
Бах.
Найкраща подруга зробила.
Уранці показала Іззі, він просльозився.
Пані Запата. Він сказав, що це дуже круто.
Боже, чому плачеш?
Мало бути весело. А він сказав, що усе серйозно.
У таке вбралася б?
-Дивися. Легко злазить. -Так.
Іззі сподобається.
Мене не лякає шопінг.
Гадаю, тут просто треба знайти, що підходить за відчуттями.
Має бути зв'язок, момент із сукнею,
коли я відчую, що сидить, підходить.
-Не люблю блискучу дурню. -Так.
А це?
-Гляньте на обличчя Стейсі. -Їй не подобається.
Щось дивне, нестандартне, незвичне,
але з прикрасами, як звичайне.
Щоб було неочікувано.
Хочу щось таке.
Не щось просте.
-Що це? -Гадаю, шлейф.
-Спробуймо. -Так, нумо.
Якщо щось впадає в око, я спробую.
Може, поріжу сукню й зроблю щось сама.
Я щиро вдячний, що прийшли.
Та звісно. Ми підтримаємо.
Ти готовий?
ІЗЗІ, 29
Так, готовий.
Я вже був заручений. Не шукав шлюбу.
Класно знати, чого хочеш.
-І хто ти. -Точно.
Стейсі точно знає, чого хоче.
Дуже радикальна у своїх уподобаннях,
а я відчуваю те саме.
Та я в ній певен. Якби не було такого доброго спілкування,
якби ми не розв'язували проблеми, я не був би так певен.
Але у нас є така основа,
тож я певен, що ми можемо це зробити. Тож…
До весілля тиждень. Я не нервую.
Гадаю, я тому такий певний,
бо почувався так само за день до того, як зробити пропозицію Стейсі.
Я в цій жінці впевнений.
Палко закоханий.
Найщасливіший у світі.
Зараз у мені повно любові, щастя і готовності.
Найбільше турбуюся, чи скаже «так».
Ого.
-Глянь сюди… -Класно.
Як тобі в ній?
-Твоя реакція, обличчя не… -Не дуже.
-Не моє.
-Не твоє. Згода. -Узагалі ні.
Не розплачемося.
-Без сліз. -Нудна, як на мене.
-Так. -Дуже нудна.
Ми не чекали, що вона одружиться.
Та цей експеримент саме для неї.
Вони — чудова пара.
Ми любимо Іззі.
Їй потрібна спокійна особистість.
Він уже як сім'я для нас.
-Добре, так. -Господи.
Господи, ось так.
Навіть іти не можу, стільки всього.
-Ідеально. -Боже, тут наче 4000 пачок.
Але розкішно!
-Атож. -Ти сяєш.
І ти… Яке обличчя!
-Як відчуття? -Класно.
Ось це моє.
-Твоє. -Прекрасно.
На тобі має чудовий вигляд.
Я в захваті.
Ти виглядаєш неймовірно.
Господи, ти така гарна.
О так.
Яка краса.
-Кицю, ти неймовірна. -Дякую.
Неймовірно. Що скаже Іззі?
Я вже знаю. Він заплаче.
-Напевно. -Так.
Він заплаче. Це краса.
Неймовірно.
Хочу щось пошите під мене. Бо я дуже…
-З дивною статурою? -…довгий.
Вона як бомба,
стільки енергії, наче…
Це неймовірно.
Але вперта до чортиків.
Трохи дитяча… Та мені подобається…
Щовечора ми балакаємо перед сном.
І ви мене знаєте, я не найкраще доношу думки.
Ти в цьому жахливий.
Жахливо доносиш.
Та з нею так класно спілкуємося, аж страшно.
Як ми так добре резонуємо?
І завжди є повага.
Гадаю, мені треба працювати над дечим.
Вона більш запальна, емоційна.
Тож інколи треба обережно підбирати слова.
І типу…
хто мене знає, в курсі, що я кажу все, як є,
байдуже, чи це вульгарно, непристойно.
І зараз я з цим борюся, вчуся…
Нарешті маєш фільтрувати.
Так, фільтрувати. Так,
Так, треба фільтрувати.
Краще пізно, ніж ніколи, так?
Коли він каже, що жінки завжди праві…
Ну це правда.
Я можу визнати, що я нервую, чи хочу щось показувати.
Я не звик таке висловлювати.
Я завжди типу розслаблений, дорослий…
Та мені страшно. Трохи нервую.
Я хочу вірити, що Лідія скаже «так»,
та… Не знаю. Ще є невідомість.
Не певен на всі 100%.
Господи! Годі!
-Боже, вона плаче. -Класно!
Я б вийшла за тебе в тій сукні.
Кицю, я б погодилася.
Господи, я в такому захваті.
Переживаю усе це.
Я виходжу заміж.
-Що подобається? -Ось ця частина — супер.
Верхня.
Мріяти можна, та я ніколи не була певна,
тож розчулюся, що я тут.
Я закохана.
Зараз оберу сукню.
Чому… Не подобається?
Не те щоб не подобається,
просто хочеться вужче.
-Треба з чимось порівняти. -Так. Можу рухатися.
Можу танцювати. Спробую тверк.
Добре.
Усе прекрасно.
А чи можна опуститися?
У тебе флешбеки?
-Давай, Лідіє! -Ось так можу.
Давай, Лідіє!
Зверху щось вилізе.
Так.
-Готова до наступної? -Так!
Кожна мати мріє побачити сина нареченим,
а доньку — нареченою.
Це вище всіх очікувань.
Я про це мріяла,
але не думала, що мене це
так зачепить і запалить.
Господи.
Яке тіло.
-Тіло. -Поговоримо про нього?
-Мені подобається. -Ого.
-Класно. -Неймовірно.
-Шикарно. -Тобі дуже личить.
Це ніби перша…
-Так. -Як казка…
-Класно. -І якби додати рукава…
Так, з рукавами було б ідеально.
Два в одному.
Мені як брату тяжко це казати, та ти неймовірна.
Господи!
Я думала, скаже, що видно цицьки.
-Вуаль підходить чудово. -Волосся дибки.
Що коїться?
Господи.
Боже. Ти як принцеса.
Це була корона.
Яка ж краса.
Боже мій.
Ой, мамо.
Ого.
Люблю тебе.
І я тебе.
Краса.
Ніколи не була певна, що…
цей день настане.
Не була певна, чи пройду до вівтаря.
Не думала, що буду така щаслива.
І це прекрасне відчуття.
Ти це заслужила.
Так. Точно.
Я й не знала, як цього хотіла.
Як хотіла знайти свою людину.
Це сльози щастя,
бо усе було цього варте.
Кожна розлука, кожна молитва,
кожен раз, як я на колінах просила в Господа поради,
щоб направив мене на шлях.
Усе було варте того, щоб бути тут у весільній сукні.
-Гадаєш, це вона? -Так.
Мрії здійснюються.
Це здійснення мрії.
ДВА ДНІ ДО ВЕСІЛЛЯ
МУЗЕЙ АВІАЦІЇ ЛОУН-СТАР
НАСА
Я в захваті.
Швидкість витримаю. А блювати на мене не треба.
-О ні, не буду. -Гаразд.
Для Стейсі важливі жести.
Учора був понеділок, тож я змінив квіти.
І написав листівку.
Роблю для неї такі дрібнички. У неї був учора класний настрій.
Це бомбардувальник Мітчелла Б-25.
-Круто. -Круто ж?
-Виглядає круто. -Атож.
Їй подобається, коли я ініціативний,
тож я хотів зробити цей день особливим.
Скоро весілля,
тож я хотів показати, як виглядатиме решта нашого життя.
Драбини спущено, літак ваш.
Повеселіться.
-Господи. -Так!
А на такому безпечно літати?
Бо мені в неділю декуди треба.
Чув від її родини й друзів,
що любить літати літаками.
Господи!
То я просто застрибую сюди.
Усі питали, чи я впораюся.
Чи виправдаю очікування.
Тато Стейсі сказав, що любов — це перший клас,
тож я таке й підготував.
Романтично.
-Куди мені? Сюди? -Сюди.
Дякую.
Дуже круто, незвично.
Неочікувано.
Романтично.
Мені подобається.
-Будьмо. -Будьмо.
За одне з останніх побачень перед весіллям.
Щойно дійшло.
Чесно, після примірки я такий розслаблений.
У нас не було зривів, тому, певно, такі спокійні.
Ніколи не набридне так сидіти навпроти тебе.
Ти для мене дуже цікава.
З тобою не буває нудно.
Погано чи прекрасно, а з тобою точно не нудно.
-Ой-ой. -Але так…
-Або так, або ніяк. -Точно так, мене влаштовує.
Так, сонце.
-Дякую. -Прошу.
Я в захваті.
І я.
Клянуся, не сиділа б зараз тут,
якби з тобою не було так спокійно.
Ти можеш нічого й не казати, а мені спокійно.
Ти моє затишшя серед бурі…
тверда земля під ногами…
Усе ніби розмито. І коли обіймаєш чи дивишся,
чи робиш щось інше в моменті.
Часом річ просто в твоїй енергії. Вона дуже збалансована,
дуже м'яка. Я люблю це в тобі найбільше.
А я не думав, що знову закохаюся.
-Справді? -Не найближчим часом.
Ти любиш кохання.
Гадаю, я його уникав.
Не думав, що буду…
тут…
з тобою,
що ми одружимося.
А тоді бах! Ти здивувала мене…
як завжди.
Я в тебе шалено закоханий. Божеволію від тебе.
Ми вже почали об'єднувати сім'ї.
З твоєю сім'єю мені було класно.
Було гостинно, я відчув любов і…
Ми бачилися лише двічі, та ми близькі.
Так, а ще я кажу їм, що відчуваю до тебе.
Вони бачать, яка я щаслива, тож коли мова про тебе,
вони радіють.
Було добре.
Я помітив. Коли я поруч із твоєю сім'єю, я сумую за…
-…сімейною ідилією. -Так.
Мені трохи дивно,
що значна частина моєї родини не приїде.
Я так зробив, бо…
це мій особливий день.
Наш особливий день.
І я не хочу…
чути чужих думок,
що буде…
певно…
осуд, типу «як так?»
Через те, як це…
склалося.
Люди, що там будуть,
значать для мене найбільше…
найщиріші, завжди підтримували, попри усі мої недоліки.
Тож…
-Мама буде. Це найважливіше. -Твоя мама класна.
Так.
З іншого боку, буде вся моя божевільна родина…
Знаю.
…яка тебе любить.
Тож хай там що буде з твоєю родиною,
моя в захваті від тебе. Певно, колись тобі набридне,
захочеться, щоб вони звалили.
Не думаю, що твоя сім'я набридне.
Обожнюю її.
-Швидше би стати її частиною. -Так.
Та я вже частина, тож…
Так. Чому вони з тобою говорять більше, ніж зі мною?
Тому я в такому захваті, бо окрім дружини,
партнерки на все життя, я отримав ще й родину.
Багато моїх мрій здійснилися.
Не знаю. Це…
Це божевілля.
Глянь на мою ручку. Хочеш потримати?
Так.
Під яку пісню танцюємо? Знаємо хоч?
Поп. 'N Sync, «This I Promise You»?
-Ні. -Хороша була пісня.
Знаю, та ні. Ні! Як танцювати?
Ми б сиділи ось так,
а нас покличуть на танцпол.
-Гарне питання. -«Наречені, на танцпол».
-Я лише прошу… -Ні, це на тобі.
«Пан і пані Запата, на танцпол!»
Боже. Чому у тебе голос змінився?
Маю багато підборів. Багато взуття.
Це наш перший танець?
Пам'ятаю, як танцювала з татом.
Він учив мене…
Танцюй під моє серцебиття, сонце.
Потроху.
Господи, стегна.
Ти як?
За два дні ми одружимося. Яке твоє щасливе число?
Два.
Гаразд.
Номер моєї футболки.
За два дні буде прекрасно.
Що відчуваєш, коли кажеш в голос?
-Кохаю тебе. -І я тебе.
Що нового?
Та нічого.
Сама робота. Робота, діти, чоловік, робота.
-Так. -Подружнє життя.
Що Лідія думає після зустрічі з сім'єю?
Було напружено. Я сказав, що краще, ніж очікував.
А чого ти очікував?
Не знаю. Гадаю, важко вступити в нашу сім'ю.
Часом, коли дивлюся на нашу сім'ю,
бачу, що у моїх друзів усе інакше.
Я не кажу, що гірше. Нам так добре.
Лідія щодня говорить з мамою й сестрами.
-Так. -І я казав їм, що у нас інакше.
-Дуже запальні люди. -Тобто?
Дуже експресивні, сильно віддаються.
Віддаються? Схожі на нашу родину?
Ні.
Ми теж запальні.
-Вони більш… -І ми віддаємося.
Вони емоційніші.
-Ми не емоційні. -Знаю.
Як підготовка до весілля? Готовий?
Думаю, так.
Чому такий певний?
Гадаю, тому ж, чому й у решті рішень.
Покладаюся на відчуття.
Ти мій брат. Я тебе люблю,
та, по-перше, люди думають, що це награно.
По-друге, ви ще не знаєте одне одного.
Шлюб — це серйозно.
Це дуже важливо.
Як мама завжди каже? «Твоє сприйняття — твоя реальність».
Не знаю. Просто дивно.
Хоч ти й вирішуєш сам,
ми були частиною твоїх значних рішень.
Ви досі їхня частина,
але коли я вирішую,
то якби мама чи тато були проти,
не хотіли б, щоб я з нею одружився,
ясно, що я б все одно це зробив.
Треба зібрати всі дані і прийняти найкраще рішення,
відповідно до наявної інформації.
Вона наче науковий проєкт.
Ні, просто я більше аналізую.
У мене теж є стандарти, з якими мене виховали,
типу, що шукати в жінці.
У неї хороша освіта. У неї хороша робота.
Вона працьовита.
І має інші риси,
яких я шукаю в дружині, що мені підійшла б.
Я люблю чутливих людей,
які висловлюють емоції.
Тож хтось більш вразливий — те що треба для розвитку.
Ти пов'язуєш своє життя.
Хочеш бути відданим їй.
Хочеш жертвувати заради неї. Хочеш…
Та чорт, дітей виховувати це ж…
Це серйозно. Ви говорили про виховання?
Знаю, зараз дітей не хочете,
та говорили, як виховуватимете?
Так.
Няні зараз дорого беруть.
І поєднання сімей.
Якщо щось станеться, тобі доведеться
дбати про маму з татом, їй це підходить? Не знаю.
Просто…
Ви проговорювали усе…
Вони завжди кажуть, що шлюб — як бізнес-пропозиція.
Я точно згоден.
Шлюб може бути схожий на бізнес-пропозицію,
та, гадаю…
Зважаючи на наші розмови з Лідією,
у нас спільні цілі для цього…
Ми хочемо одружитися і кохаємо. Тож…
-Гадаєш, вона відчуває те саме? -Так.
То ти будеш на весіллі?
Ми прийдемо.
Лідія Джонсон?
Я сказав, що мусить взяти прізвище.
У неї буде твоє прізвище?
-Буде наголос? -Ні, не думаю.
Сподіваюся, розуміє, куди влазить. Справді.
1 ДЕНЬ ДО ВЕСІЛЛЯ
NOVEL РІВЕР-ОУКС
Добре.
Веселі…
спогади тут.
Звісно, ми поговорили.
Як відчуття?
Гадаю, відчуваю,
що не знаю, чи можу тобі довіряти.
Про що ти саме?
Щодо кредитки, бо я вже питала.
Думаю, чому ти раніше не сказав.
Я питала, чому не маєш кредиток.
Там же бали збираються. А ти сказав, що в коледжі були,
а тоді викинув.
У кімнатах я питала про фінанси й борги.
Ти казав, що хвилюватися немає про що. Гадаю, це була не зовсім правда.
Я тобі все розповідаю.
Я не хотів би приховати.
Я хотів усе розповісти,
коли ми сіли б і поговорили, а не…
Коли це згадувалося… Це було мимохідь.
Якби ми просто…
Не знаю, бавилися, готували.
У кімнатах я не відчув, що ми могли сісти
й поговорити серйозно, усе розповісти.
Я хотів проговорити це
дуже серйозно, бо знав, що розмова довга.
Я не хотів приховати. Не намагався.
Бо якби так, я би брехав
і відкладав до нових віників,
а я хотів прийти й сказати.
Я б цього не приховував.
Гадаю, часто ти ходиш колами,
а не відповідаєш на питання.
Так, я багато балакаю.
Часом не кажу ясно, треба працювати над цим,
та я не відтягую розмову
і не дурю тебе.
Мені треба обдумати все.
Але як і з усім іншим, я б не брехав.
Вибач, що мусиш так почуватися. Я не хотів так зробити.
Але ти збрехав.
Тобто?
Мова була не про гроші, коли я спитала про кредитку.
А ти не сказав, що є розмова.
Що ось так і так.
Такого не було.
Я взагалі можу тепер тобі вірити?
Я думала, це буде природна розмова.
Типу, є ось така історія.
Якщо ми одружимося, я дізнаюся, ти знаєш.
Мене це лякає.
Я не намагався нічого приховати.
Тому й розповів. Не хотів приховати.
Було багато непорозумінь. Гадаю, ми зайшли не туди.
Ти зрозуміла слова не так, як я хотів.
Ти засмутилася.
Була дуже емоційна.
Я хочу, щоб ми були певні, що боротимемося.
Нам обом страшно.
Я не хочу відчувати, що ходжу по кризі.
Я стараюся казати, як почуваюся,
хоч це й не має сенсу,
але я не хочу тебе засмутити,
сказати щось образливе, що зрозуміється не так, як я хотів.
Не розумію, звідки цей страх.
Часом те, що ти скажеш, засмутить або розлютить.
Тому так важко. Але від початку ми налаштувалися,
що буде важко, там зробимо, бо знаємо, що зможемо.
Гадаю, у першій частині стосунків так і було.
Ще раз, я не намагався обдурити,
бо не сказав би тоді.
На думку не спадало це, коли ми були на заправці,
я спитала про кредитку?
-Ні. -Кажеш, ні.
А я питаю, чому. Чому не спало на думку розповісти?
Тоді не спало, бо…
Якщо у нас буде така розмова, я б хотів, щоб вона була офіційна.
Це дуже важливо.
Так я хочу обговорювати все.
Ми кажемо. Борги, таке інше.
Та й зараз я не в боргу, усе оплатив, просто… погана історія.
Грошей було небагато.
Гадаю, загалом було десь…
3500 доларів.
Ти мене знаєш.
Зараз, певно, краще за…
усіх, окрім, може, мами.
Знаєш усі емоції…
Усі думки, що приходять мені в голову.
Я закохався в тебе…
бо ти…
боролася за мене.
І я досі…
Досі закохуюся в тебе знову.
Тому мені боляче.
Хочу знати, що ти підтримаєш.
Не хочу втрачати тебе чи нас.
Усе буде добре.
Господи.
Кохаю тебе.
І я тебе.
Відчуваю твій запах.
Відчуваю…
що варто нам купити тобі…
дезодорант.
-У захваті? -Так.
Я тут як удома.
-Чому? -Не знаю. Мінерали класні.
-Ото ботан. -Чому це?
Це, по-твоєму, не найкращий заклад Г'юстона?
Поглянь.
-Знаю, гарно. -Справді гарно.
-Це мило. -Моє улюблене.
Бачиш родохрозит?
Так.
Дуже мило.
Тут дуже гарно, так? Розслабляє.
Розслабляє і гарно.
Гадаю, це дуже романтично.
Пам'ятаєш перше побачення?
Говорили про геологію.
Зараз просто жартуємо, та ти сказав:
«Ти мій номер один».
Не визнаю такого.
Я це в щоденнику записала.
Дивовижно, що ми зараз тут, так?
Так.
-Як відчуття щодо весілля? -Я в захваті.
-У захваті? -Нервуєш?
Не дуже.
Не нервуватиму до самого дня.
Я того дня теж нервуватиму.
Дякую.
-Дякую. -Дякую.
Треба кудись подіти гумку.
Маєш якийсь чек чи що?
Покладу назад у кишеню, певно, забуду і поперу.
-Будьмо. -Будьмо.
Колись думав, яку хочеш дружину?
Думав, але…
-Усе інакше. -У чому?
У кімнатах ти не та сама людина.
Поясни.
Часом ти прокидаєшся з поганим настроєм без причини.
Тобто?
Часом ти прокидаєшся сумна.
Бо ти зробив щось, що мене засмутило.
Ти прокинулася пів хвилини тому. Що я встиг зробити?
Є причина, чому я засмучуюся.
Як не хочеш щось робити, не робиш.
Неправда.
На днях я не хотів мити посуд, та мив.
Виношу сміття, застеляю ліжко.
Скільки посуд там лежав? Скільки?
-Скільки днів? -Десь день.
Ні.
-Півтора дня? -Ні.
-Три дні. -Ні, не може бути.
Боже.
Їжа біля приліжкового столика стоїть три дні.
Я не знав, що вона там.
Та вона перед очима.
Ти казав, що не нечупара.
-А я таке бачу. -Ні, це неправда.
-Так. Ти казав. -Я казав, що неорганізований.
Твій одяг постійно на підлозі. Завжди.
Принаймні в куті.
Я стараюся. Можу старанніше.
Якщо це ти так стараєшся, я схвильована.
Я не хочу постійно повторювати,
щоб ти прибрав кімнату, прибирав за собою.
Скільки разів я вже це казала?
А скільки разів після душа я повертався,
бо забув повісити рушник…
Щоразу.
Я хочу бачити, що ти сприймаєш мене серйозно.
Я прийшла на цей експеримент, щоб мене любили.
І я вірю, що ти мене любиш.
У цьому не сумніваюся.
Гадаю, зараз такий момент…
«Чи сприймає він усе серйозно?
Чи зважає на те, що мене засмучує?»
Тобі ці штуки з одягом і рушниками — дурня.
А мене це засмучує.
Ти ж не думаєш, що я не змінююся, попри те, що не хочу?
Тобто?
Повернімося до ситуації, яку ми обговорювали.
Коли я казав, що не подобається, як ти щось робиш,
ти думала, що я засуджую.
Я відчуваю, що часто не можу говорити про свої почуття,
бо ти така… емоційна.
І це не погано, але я не хочу відчувати,
що, Боже, Лідія не так зрозуміє.
Я маю фільтрувати, що кажу. Розумієш?
Ти думаєш, що якщо люди вчиняють інакше, вони не праві.
Я не казав, що ти не права.
Ти не кажеш, та так поводишся.
Лідіє, я не засуджував. Але…
Так, я не на 100% задоволений тим, як ти вчинила.
Узагалі. Це правда.
Сподіваюся, це тебе не зачепило.
Я тебе не засуджую.
Мені не сподобалося, я б учинив інакше.
Ти засмутилася?
Ти вперше сказав, що щось не влаштовує.
Вибач.
І це зводиться до…
«Мені підійшов би хтось урівноваженіший».
Я пишаюся тим, як впоралася з ситуацією,
бо не збиралася там сидіти
і слухати ту маячню.
-І тоді я мала… -То йди.
-Ти могла піти. -Я так і зробила.
Двічі.
Не можна піти двічі. Іти треба остаточно.
Тебе ніде не було.
Якби я зустрів когось із минулого, вони б агресували,
була б така ситуація… Я б учинив інакше.
Я знаю, що нелегко керувати емоціями, як я.
Господи, як я ненавиджу цю фразу.
«Лідіє, ти не керуєш емоціями.
Ти не реагуєш, як мала б. Якого дідька?»
Звісно, це впливає на мене.
Я стільки цінного часу витратила на того, хто цього не заслуговує.
Яка різниця? Чому озираєшся?
Вибач, та в тебе немає емоцій, ти не реагуєш, як я.
Гадаєш, у мене немає емоцій?
Замість зрозуміти мене, ти кажеш:
«Байдуже. Нащо так робити?»
І це не осуд?
Лідіє, якби я засуджував тебе за це, я б пішов.
Я б зараз із тобою не сидів.
Та я хочу мати змогу бути чесним.
Ти не маєш погоджуватися з…
-Ти маєш мене підтримувати. -А я не підтримав?
Підтримав. Та тепер ти критикуєш,
що я мала б вчинити інакше.
Я не критикую.
Ти так само пиляєш мене щодо рушника,
коли я виходжу з душу.
І я не думаю: «Господи, оце осуд».
Я сприймаю це нормально.
Я тебе слухаю, та ти, здається, не слухаєш,
коли я щось підмічаю.
Ти починаєш захищатися.
Знав, що буде погано.
Я тебе не слухаю?
Ні. Не слухаєш.
Не коли я тебе до чогось заохочую.
Лідіє, я тільки й роблю, що піклуюся про тебе.
Чудове побачення. Ми тут. Чому сваритися?
Ми не сваримося, у нас суперечка. Є різниця.
Гаразд, сварки, суперечки, мені не подобається.
-Типу… -А мені подобається?
Я не знаю.
Тоді ти мене не знаєш.
Я знаю, що мені не завжди комфортно тобі казати про свої почуття.
Знаєш, коли люди мене зневажають…
Я розумію, що в житті буде зневага.
Та річ не в тому, щоб захистити свою «честь» абощо.
Головне — наступні кроки.
Коли мене хтось зневажає, я діями показую, хто я такий.
Не словами, не криками.
Не емоціями.
Що тобі дають вчинки на емоціях? Знаєш?
Куди це заводить в житті?
-Якщо мене хтось зневажає… -Це завело мене сюди сьогодні.
Туди, де я зараз в житті.
Я лише кажу, що ми по-різному вирішуємо.
І нічого. Ми два індивіди.
-Нас виховували… -То що буде, як будуть діти?
Я хочу навчити дітей, що часом буде тяжко.
Буде складно, та я не хочу, щоб вони
усім давали можливість себе…
Якби була така ситуація з моєю колишньою…
Гадаю, ми вчинили б по-різному.
І все.
Ти хочеш з нею про щось поговорити? Ти цього хочеш?
Якщо я говоритиму з нею, не буде нецензурщини.
Не буде сварки, криків.
Якщо поводитиметься погано, я піду і скажу, що досить.
-Я не піду, а тоді повертатимусь. -Нецензурщини?
Я про Уче такого не казала.
Я не плакатиму, не казатиму: «От вилупок. Шмат лайна».
Я це не в обличчя казала.
Я доносила це тобі,
пояснювала, як почуваюся.
Між іншим, він такий і є.
-Дякую, що сказала. -Бо я бачу його…
Я не… Я… Ні.
Я…
Мені потрібна хвилинка.
Вибач, якщо образив.
Вибач, що не відповідаю твоїм очікуванням.
Я не покладаю на тебе очікувань.
А звучить інакше.
Я лише хотів дати тобі приклад,
коли не почувався комфортно.
-І це моя провина. -А мені було комфортно?
Гадаєш, коли мене звинуватили у переслідуванні, було комфортно?
-Звісно, ні. -Я не така.
Ти кажеш, що не покладав очікувань,
але вказуєш пальцем на мої дії в конкретній ситуації.
Чому це взагалі важливо?
Ти робив усе, що хотів.
І вибач, що зробила те, що тобі не до вподоби.
Та я така.
Я така.
Я чуттєва. Я гучна. Я запальна.
Я емоційна.
Боже збав, що не кажу, то скаже моє обличчя.
І я хочу бути поруч
і підтримувати твої рішення.
Та ти маєш мене зрозуміти.
Я не думала, що вечір пройде так.
Я тебе кохаю.
І я тебе кохаю.
Ми зможемо, так?
ДАЛІ У ШОУ
Ми зібралися для святкування чи не найважливішої миті в житті.
Неймовірно.
Ми були командою. Я кохаю його.
Знаю.
Моя дівчинка. Люблю її.
Ви закохалися у внутрішній світ одне одного.
Найбільша сила Лідії в одній з її слабкостей.
На останньому побаченні він засуджував, боляче.
Не можу дихати.
Лише зараз дійшло.
Добре подумав?
Господи.
Ще не написав клятву.
Пан або пропав.
Встаньте, будь ласка.
Настав час вирішити, чи любов сліпа.
Це все, як ураган.
Ти мій спокій під час бурі.
Мілтоне, ти береш Лідію за дружину?
-Я хочу, щоб мене любили, як люблю я. -Боже.
Що я роблю не так?
Переклад субтитрів: Юрій Пасічник