Dobré ráno z Arlingtonu ve Virginii.
Je krásné, podzimní ráno.
Garrett už je vzhůru několik hodin a je na telefonu.
Moje práce je dnes naštěstí zavřena.
Tak se půjdeme podívat za Garrettem.
Garrette, chceš pozdravit?
Jak je?
Máme tady krásnou kytici od mých kamarádů.
A k večeři dnes budeme mít pyskouna z Atlantiku.
Poprvé ochutná ulovenou rybu.
- Nemůžu se dočkat. - Je nadšená.
Zařídím si pár věcí a čeká mě další svatební plánování,
které musíme večer probrat.
Nechám se ostříhat, protože se to Taylor nelíbí.
- Už jsem to pochopil. - To ne.
- Já to slyšel. - To jsem nikdy neřekla.
Já…
Tohle jsem neřekla. Kdy jsem to řekla?
Nikdy jsi neřekla „máš skvělý vlasy“.
Naše první hádka?
LÁSKA JE SLEPÁ
16 DNÍ DO SVATBY
Sedni.
Štěkni.
Lehni.
Lepší adoptivní dítě jsem si nemohla přát…
Není to adoptivní dítě, ale víš, jak to myslím.
Už je tvoje. Sedm dětí.
To určitě. Na to ti ruku nedám.
Čtyři.
Tři.
A půl.
- Co je půl dítěte? - Zkoušení.
- Musí to být celé číslo. - Dvě.
Dvě.
Dvě děti. Tak jo, dvě děti…
První bude kluk, pak budeš mít holku.
- Co když bude první holka? - Fajn.
Co přijde, to přijde. Je to jedno.
Kdybych měla dva kluky, zkusím ještě holku.
Jo, určitě nás čekají nějaké jesle.
Odvézt Timmyho.
- Timmyho? - No, malej Timmy.
Ne. Proč Timmy?
- Co mám říct? Malej DeAndre? - Ne.
Ne! John? Co já vím.
- John je to samý co Timmy. - Ne, Timmy je…
Řekla jsi, že kluka pojmenuju.
- Mám super jména, nechci je říkat. - Neříkej.
Mám vybraná jedinečná jména. Rozhodně žádná Ashley.
- Mně se Ashley líbí. - To věřím.
Chceme mít děti hned.
- Nezkoušíme to. - Ale ani tomu nebráníme.
Já tomu aktivně bráním.
Kdybych se vdávala těhotná, asi by mi z toho hráblo.
Takže sex až příští rok?
Ne, na to si ruku nepodám.
To ne. Hrozně divně na mě koukáš, to se mi nelíbí.
Jak na tebe koukám?
- To nebyl můj záměr… - Já vím, že ne, ale…
Řekni, s čím můžu pomoct.
Můžeš uvařit těstoviny.
To je nuda.
Sám ses zeptal.
Já chci dělat něco skvělýho, jako třeba rychlý krájení.
Nicku, ptal ses, s čím můžeš pomoct.
Já ti řekla o uvaření těstovin a ty „ne“.
- Ani je nevidím. - Protože ještě nejsou vyndané.
Já myslel, že jsi na ně zapomněla.
Těstoviny tu nevidím.
Jsou ve skříňce.
Tyhle mám rád. Bucanti.
Cabaprd, Nicku.
Mám to zapnout?
- Jo. - Dobře.
Na co to mám dát? Střední plamen, nebo víc?
Prostě, aby se to vařilo.
- Na jakou teplotu? - Bod varu.
- Umíš přivést vodu k varu? - Jo.
- Ty jsi tvrdil, že vaříš. - Tak já to… Vařím.
A kolik tam mám dát vody? Do tří čtvrtin, nebo do půlky?
Do půlky?
Já jen…
Uvařit těstoviny je asi ta nejjednodušší věc.
Už jsem to chvíli nedělal.
Poradil bych si, nechci tě naštvat.
Do tří čtvrtin?
Udělám to, v pohodě, posaď se.
- Umíš uvařit těstoviny? - Dělal jsem to jednou.
Ty jsi vařil těstoviny jen jednou?
Děláš si srandu?
Máš pro mě nějaký tip ohledně tvého bratra?
Ne.
- Ne? - Nechám ho, ať si tě podá.
Takže budu sám sebou?
Hm.
Stačí, když na sobě všechno změníš. Dělám si srandu. Jo.
- Otevřeš? - Jdu tam.
- Tak jak je? - V pohodě.
- Co chceš pít? - Bílé víno.
- Naliju ti sklenku? - Ano, buď gentleman.
Jasný.
Kolik měříš?
Mám 180.
- Já mám 180, s botama i 183. - Nemá 180.
- Jsme stejně vysocí? - Ne. Nicky je vysoký jako já.
- Jasně, jako ty? - Jo.
- Mám pocit, že… - Sleduj naše rozpětí.
- Mám ho. - Má mě.
Jak sis myslel, že bude vypadat?
Je to divný. Říkáš, že když se zamiluješ v buňkách,
tak ti na vzhledu nezáleží.
Ale je to kravina.
Líbí se mi, že říká přesně to, co si myslí
a že se nebojí…
Chci někoho, kdo mě usadí.
Podpantoflák.
To přesně potřebuju.
Nevím, jestli ti to řekla, ale já chodil jen se dvěma holkama.
- Jen dvě? - Jen dvě.
- Kolik je ti? - 28.
Hned se cítím líp, já mám nulu.
- Nula? - Jo.
Nula žen.
- Jí jsem jako první řekl, že jsem gay. - Jo.
Hlavně proto, že ona je ten typ „je mi to fuk, budu si dělat, co chci.“
Občas se hádáme, nutí mě, abych šel vyvenčit psa.
Ale já nechci!
Říká mi to samý.
- Dupe ti na krk kvůli úklidu? - Máš mě za uklízecího maniaka?
Víš, že mám ráda čisto.
Uklízím po sobě.
Nerad se vracím domů ke koši prádla a nádobí v myčce.
Včera mě to naštvalo.
Naší sušičce trvá pět hodin usušit jedno prádlo.
Prostě se to tam pořád točilo.
Ráno jsem vstal a vyndal jsem oblečení ze sušičky.
A já se pak probudila vedle hromady prádla ke složení.
Stejně nemáš jinou práci.
Já nemůžu rýpat? Jen ty?
Zuříš, protože vydělávám víc než ty.
- Ona… - Naopak, to se mi líbí.
Co děláš?
- Jsem realitní agent. - Jasně.
Dělám do realit jako celý svět.
Děkuju.
Je to moc dobrý.
Ženuška v domácnosti.
Nemám jinou práci.
Sehnala bys práci hned.
Já udělám vtip a je to vtipný, ty to přeženeš a je to už jen hnusný.
- Nebylo to vtipný, Nicku. - Byl to vtip.
Tak asi neumíš vtipkovat.
Asi máme oba na čem pracovat.
Nepřipadám ti vtipná?
Seš k popukání.
Seš k popukání, Hannah.
Zachránils to.
Já už chtěla říct, že každýmu vtipná připadám.
Proboha.
Víš, jak se říká, že byl někdo uvařenej?
Co to znamená? Rozložený?
To je fuk. Odskočím si.
Je tu teplo, sundám si bundu.
Jo.
Já na tebe za vtip o nezaměstnanosti nejsem naštvanej.
- Připadalo mi to trochu vtipný, ale… - Mám hroší kůži.
Hannah by něco takovýho taky řekla.
Nebyl jsi u toho, když… Když je…
Ne drsná, ale několikrát se stalo, kdy řekla celkem kruté věci.
Já to snesu, ale když to slyšíš po dvacátý, už to nechceš.
S tímhle u ní taky bojuju.
- Ona je skvělá, ale taky… - Jo.
Občas něco řekne
a když já řeknu něco podobného, tak je to problém.
Jasně. Miluju, jaká je, ale občas řekne něco,
co tě fakt docela zasáhne.
Chápeš? Je těžké to pak setřást.
Nevím, o čem jste se bavili.
Pomlouváme tě. Miluješ Hannah?
Jo. Byls někdy zamilovanej?
Ne, nesnáším chlapy.
Já taky.
Kromě Nicka.
- Nenáviď mě, hlavně, že mě miluješ. - Nesnáším, že tě miluju.
Jsme tu dvě hodiny
a ještě o mně neřekla nic hezkýho.
V pohodě.
- Řekla jsem o něm něco hezkýho? - Přemýšlím.
- Nicku, myslím, že jsi hezkej. - Proboha.
- Jsi trpělivej. - Jo.
Mám důvod, proč tě miluju. A co máš rád ty na mně?
Líbí se mi, že se kvůli mně nemusíš nijak měnit.
Zvládneš všechno sama.
To je sexy. Líbí se mi, jak si věříš.
To tě dělá krásnou.
Tak jo. Pokračuj.
Miluju tě. Hezký, to jsem potřebovala.
Včera jsem si říkala: „Proboha, to je můj chlap.“
- V jaké situaci? - Jak ses k tomu postavil.
Nejvíc si na tobě vážím asi toho, jakou máš empatii
a dokážeš v tu pravou chvíli říct něco, co tu situaci zlepší.
To Monica potřebovala.
Byla neskutečně vděčná. Já byla neskutečně vděčná.
Zvládnul jsi to dospěle a s nadhledem.
To bylo fakt sexy.
Nenávist by v tu chvíli Monice nepomohla.
Ona to zvládne.
A ještě chtěla, abych zjistil, jestli je v pohodě.
To samozřejmě udělám, hodně to vypovídá o její povaze.
- Ona si zaslouží Garretta. - Jo.
Vážně ano.
Ty si zasloužíš Garretta.
- Já si zasloužím Taylor. - Jo?
Blonďatou světovou popstar?
Děkuji.
Těším se, že tě vezmu do San Diega.
Vážím si té obrovské odvahy
a ochoty stěhovat se na druhý konec země,
daleko od domova, abys byl se mnou.
Jo, tohle mi zdůrazňovali rodiče,
máma mi psala e-mail,
že si budu brát člověka, kterého oni sotva poznali.
Oni mě chtějí podpořit, jenom je to pro ně šok.
Mám problém ti říkat věci, které mi říkají rodiče.
Nejsou proti tobě, ale dalo by se to tak vyložit,
slabší povahu by to asi položilo.
Neříkám, že se nechám ovlivnit tím, co říká tvoje máma,
ale jsou chvíle, kdy mě přepadne
záchvat nejistoty, jaký neznám.
Chci ti říct, že tvůj vztah s rodiči
a vaše soukromé rozhovory
jsou v pořádku. Nebojte se o mně bavit,
když o tom nevím.
- Neberu si to osobně. - Dobře. Za to jsem rád.
Nesouvisí to s tebou. Jenom tě neznají.
Snad dokážeme
přesvědčit naše rodiče, že nejsme šílení,
že tohle je skutečné, naše láska je skutečná
a ty jsi taky skutečná
a ta pravá pro mě.
Moc si vážím toho, že se chceš jet do San Diega,
promluvit s mými rodiči, hlavně s tátou, který nechce natáčet.
Ne proto, že by tohle neschvaloval.
Jen nechce točit.
Ale aspoň tě může poznat, zjistí, že existuješ a já jsem v pohodě,
pochopí, jak se cítím
a stráví víc času s člověkem, který bude můj manžel…
Když ho požádáš o mou ruku, určitě to hodně pomůže.
Abychom se mohli za dva týdny vzít, tak tohle potřebuju.
Až poznám tvého otce a požádám ho o tvou ruku,
co když řekne, že to nejde?
Nevím, jak by to pak…
Takže…
- A… - Nedivil bych se mu.
Nezná mě.
Jo.
Nezná nás.
Já vím.
Tohle musíme opravdu promyslet.
Ani jedné rodině se nelíbí, že je to takhle rychlé.
Má smysl se brát?
Dokážeme něco takového překonat?
Já myslím, že jo.
Ale měli bychom to promyslet.
Jo. Kdyby rodiče řekli, že se jim to nelíbí
a nepřijdou na svatbu, stejně bych to udělal.
Mám je hrozně rád, ale rozhoduju se sám za sebe.
Vím, že je pro tebe důležité požehnání tvého otce.
Tak mě jen šíleně děsí představa, že by to nevyšlo,
protože s tebou fakt chci být.
To pomyšlení mě ničí.
Chci, aby tvůj táta souhlasil.
15 DNÍ DO SVATBY
DŮM TIMA
- Tak jo. - Jsme tu.
Doupě moderního chlapa.
- Líbí se mi to. - Jo.
Tak jo.
Věřím, že když někdo přijde do mého domu,
pochopí, kdo jsem.
Bydlení o lidech hodně vypovídá.
Ten džbán je z domu pra-prarodičů z Georgie.
Letadlo ze Severní Karolíny.
Winston Churchill. Jsem z Anglie.
Tohle je poslední fotka, kde mám obě sestry.
Jsem typ člověka, který má na všechno své místo,
ale nechci, aby se ten druhý bál,
že se nemůže nic změnit.
Tohle jsem dával dohromady s myšlenkou, že zde chci založit rodinu
a budovat dál.
Základem mého jídelníčku jsou dinosauří nugetky.
Cože? Dinosauří?
- Jo, dinosauři chutnají líp. - Kde?
Tohle je moje ložnice.
Krásná.
Tady je koupelna.
Tvoje umyvadlo.
Svoje věci si nechávej tady, na svém umyvadle.
Moje umyvadlo.
Jasně.
Šatna. Místa je tu dost.
Nevím, jestli se sem vejde všechno, co máš ty, ale…
Je toho hodně.
Věřím.
Otoč se.
Král a princ domu. Princ Roderick.
- Víš co? - Je to princ Roderick.
Je to jak z muzea.
- Churchillův obývák. - Dobře.
Musím říct, že je to hodně chlapský prostor.
Doupě moderního chlapa. Tak tomu s oblibou říkám.
Jo.
Jak se tady cítíš?
- Umíš si to tady představit? - Je to útulné.
Když se nastěhuju, můžu do něčeho mluvit?
- Jistě! - Musíme vyměnit gauč.
Nelpím na něm, ale mám rád hnědou kůži.
To je tvého psa?
Ano, můj pes má svůj gauč.
Proč jsou chlapi posedlí křesly s podnožkami?
Sleduj.
- Umíš si… - Táta má úplně stejné.
To jsem rád. O tomhle naši předci snili.
Ne, nesnili. Tohle rozhodně neměli na mysli.
Ale jo. Tohle je splněný sen mých předků.
Jak se cítíš?
- Jsem trochu nervózní. - Máma je ochranitelská.
Jak nemám otce, má potřebu naplnit i tuhle roli.
Moje bývalé neměla ráda,
ale hlavně proto, že to byly nuly.
Ty jsi jiný než moji bývalí, takže to bude v pohodě.
- Bude to fajn. - Miluju tě a oni budou taky.
- Určitě to uvidí. - Uvidí.
Už jsou tady.
Ahoj!
Jak se vede?
Ahoj! Mucho gusto!
- Jak se máš? - Mami! Proboha!
Tohle je Ramses.
- Ahoj, jak se máš? - Těší mě.
- Tady, mami. - Díky.
Vypadáme jako jedna velká rodina.
Kolik máš sourozenců?
Staršího bratra, nemáme stejného otce, ale…
Jo, vítej v rodině.
Další takový!
- Ale fakt. - No jo.
Otců jak na volejbalový tým.
- Jako fakt. - U celého stolu.
Vlastně fakt jo!
- Jeden, dva, tři… - Tři, čtyři, pět…
Nikdo se nemusí stydět.
Vypadáte jak sourozenci, divný.
Nevypadáme jako sourozenci!
Chtěla bych něco říct.
Běloši neustále chodí s lidmi,
se kterými vypadají jako sourozenci.
Takže nechci slyšet nic o sourozencích!
Vůbec jsem nevěděla, jak vypadá.
- Tak to má být. - Mluvil jen o svém stylu.
A musím říct, že to úplně nefunguje.
- Nefunguje to? - Ne, vůbec mě to nebere.
- Neposlouchej ji. - 80. léta, breakdance…
Ne!
- Copánek. - El DeBarge.
- Kudrny jen nahoře z 80. let… - Tomu nefandíte?
- Nebere mě to. - Za svoje vlasy nemůže.
Tak to prostě je.
Co tě na Marisse zaujalo natolik, že…
Na světě jsou tuny chlapů, kterým se moje dcera líbí.
Jo, má osobnost, která dokáže přitáhnout každého.
Jo, já vím.
Já jsem chtěl mít vedle sebe člověka, který je zábavný a hravý.
Ale naše uvažování, náš přístup k různým tématům
a naše komunikace jsou výborné.
Ona nenechá věci vyhnít.
- Už to bylo i těžké. - To se stává.
Potřebovala jít dál a abych na ni nesahal.
- Jo, to jsem řekla. - Jo, „nesahej na mě“.
Mně to nevadí.
Dal jsem jí prostor, aby si to mohla prožít.
Jen jsem tam pro ni byl.
Jo, jsem rád, že jsme tuhle chvíli zažili, protože…
V Cabu a v buňkách bylo všechno naprosto dokonalý,
ale já potřeboval vědět, že to není jen poblouznění.
Chci tě ve svém životě
a jsi někdo, s kým vidím
krásné manželství a dlouhý život.
A ty mě vidíš takového, jaký jsem
a myslím, že to cítíš stejně.
- Cítím u tebe pochopení. - Jo.
Co ta kniha?
Když děti vyrůstaly, bylo nemožné dovolit si album,
tak bylo všechno jen v krabicích.
Jo.
Marissa vždycky chtěla mít album,
tak jsem udělala koláž z některých fotek.
To jsem nikdy neviděla!
- Díky, mami. - Není zač.
- On ho má taky. - Já miluju fotoalba.
- Můj táta. - Já a tvůj otec.
- Tvůj táta? - To je moje oblíbená fotka.
- To je mámy oblíbená fotka. - Tvoje narozeniny.
- Tahle? Krásný. - Jak jsem šťastná.
Když se podíváš na tuhle fotku a všimneš si těch ozdob,
tak ty jsem všechny dělala, protože jsme neměli peníze
ani na ozdoby na stromek.
Nemohli jsme je koupit.
To je úžasný. Dáváme na stromek podobného andílka.
Já jsem neměla ani rukavice,
nosila jsem ponožky, bylo to trapný.
- Máš pořád stejný úsměv. - Smála se pořád.
- Byla jsi fakt roztomilá. - Krásný.
- Měla jsem manžela, nebo co. - Jo.
Rozvedla jsem se.
Bylo mi 35, 36 let a starala jsem se o čtyři děti.
Vstávala jsem ve čtyři ráno, šla do práce
a pak byla do dvou, čtyř do rána vzhůru a studovala na sestru.
Z ní bude právnička, ale vždycky mi říkala,
že až bude mít děti, tak se o ně chce postarat,
- Jasně. - Že chce být doma.
Jaké máš úmysly se svou kariérou?
Je fajn, že teď máš práci, ale věci se mění.
- Chci se vrátit do školy. - Z čeho máš titul?
Chodil jsem na vysokou, ale pak jsem odešel.
Důvodem bylo, že můj táta zemřel, když mi bylo 20.
Úplně jsem v tu dobu ztratil směr.
I když nemám titul, vždycky jsem měl práci.
- Postaral jsem se o sebe. - Chápu.
Žiješ sám v DC, nepovažuju tě za bezďáka.
O to by ona vůbec nestála.
Jen chci mít jistotu, že nespoléháš na její titul z práv a peníze,
protože pokud budete mít dítě,
tak rozhodně nechcete, abych u vás nějakou dobu byla
a pomáhala s dítětem, protože ona musí pracovat.
Máma by se mnou nechtěla bydlet, protože mě má za satana.
- Je to mrcha. - A…
Je panovačná.
- Jsem. - Jo.
- On už to zažil. - Jo, zažil jsem to.
- Probrali jsme to. - Jo, probrali.
Nepovažuju to za problém, vím, z čeho pochází.
Ví, že jsem zvyklá komandovat námořníky.
Je zvyklá velet a mít kontrolu.
Ty musíš velet taky, protože jí se to líbí.
To dělá a proto se občas chytneme.
Asi bych měl ještě zmínit, že už jsem byl ženatý.
Oženil jsem se mladý, bylo mi 25.
Promiň, ale 25 let, to není mládí.
- Láska ze střední. - Co se stalo?
Když si někoho vezmeš, hodně o tom člověku zjistíš.
Chceš mě poučovat o manželství?
No, ty to znáš.
V mnoha ohledech jsme nebyli kompatibilní
a zjistili jsme to během manželství.
Hlavním důvodem naší odluky bylo…
Každý jsme směřovali úplně jinam v otázce náboženství.
A myslím, že nebylo fér vůči ní, ani mně,
aby se ocitla v situaci, kdy není šťastná.
V tu chvíli
bylo asi tím nejláskyplnějším gestem jí umožnit, aby…
- Dohodli jste se na rozvodu? - Ano, dohodli jsme se.
Ne, že bys jí to řekl a umožnil. Dohodli jste se.
Shodli jsme se, že každý směřujeme jinam.
Znělo to, jako kdybys byl svatý.
Prostě ona souhlasila, ty jsi souhlasil.
- Dohodli jsme se. - Fajn.
V buňkách jsem to vnímal jako výhodu.
Už jsem to zažil a vím, co mi vyhovuje.
Přesně vím, co hledám.
Nepovažuju to za problém.
- Vy jo? - Já ne.
- Stalo se. - Každý má minulost.
Už jsi byl ženatý, tak co pro tebe manželství znamená,
kromě kusu papíru?
Pro mě je to závazek druhému člověku,
rodině a dětem ke společnému sdílení světa.
- Odskočím si. - Dáš mamince pusu na rozloučenou?
- Já se vrátím! - Jde jen na záchod.
Přesně.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
Ta kniha se mi hrozně líbí.
Tak jo.
Mám jednu velkou obavu.
Jsem si jistá, že o tom s tebou v buňkách mluvila.
Naše začátky byly hodně drsné.
Oni si museli všechno vybojovat.
Všichni šli na vysokou a makali.
Jsou soběstační.
Jsem na ně hrozně pyšná.
Pro mě není manželství navždy, byť by to bylo hezké.
Jo.
Bylo by fajn, kdyby manželství vydrželo, ale já na to nevěřím.
Může to být krásných 15, 20 let a pak to může najednou skončit.
Tolerujete se a pak už to nejde.
Myslím si, že byste měli mít předmanželskou smlouvu.
Ona makala moc tvrdě na to, aby se nechala ojebat
a zažila další utrpení od dalšího chlapa.
To byl její otec, její otčím.
Nechci, aby ji ojebal manžel, který bude vydělávat míň.
Pokud ji miluješ tak, jak tvrdíš, nebude pro tebe problém
podepsat předmanželskou smlouvu, abyste se kdyžtak rozešli v klidu.
Nemám s tím problém.
Vím, jak se nadřela.
Vím, kolik let obětovala tomu, aby byla tam, kde je teď.
Já tu nejsem kvůli jejím penězům.
- Nejsem tu… - Ona teď žádné stejně nemá.
Ještě nedostudovala.
Nenechám svoje děti ojebat. A to není nic proti tobě.
Jo, neberu to osobně.
Pokud tě opravdu miluje a záleží jí na tobě, ať je to teď cokoli…
Mám pocit, že to řeším od střední školy, pak lásky na vysoké.
Občas se pohádáme, ale tohle je vážná věc.
- Jo. - Nehodlám být ve stresu,
až se bude moje dcera vdávat, nechci se o ni bát.
Je mi jedno, jakou budete mít svatbu.
Ať už se vezmete, nebo ne. Já tu budu vždycky.
Ona ví, že tu vždycky budu. Ať se stane cokoli.
Vždy tu pro ni budu. Všechny moje děti tohle ví.
Jo. S tím naprosto souhlasím.
Je mi fuk, jak to bude pak. V naší rodině budeš vítaný.
- Pokud ona bude šťastná. - Děkuju.
- Jo. - Já tu budu.
Takže mi teď dáváš požehnání? Mám to tak chápat?
- Jo, mami! - Dáváš…
Žádné požehnání, na manželství navěky nevěřím.
Takže palec nahoru?
Pro mě je důležité, co chce Marissa.
Ona je do tebe šíleně zamilovaná, takže…
- Už je to celých 10, 20 dní. - Já vím, je těžký…
Ze všech jejích partnerů se mi líbíš nejvíc.
- Já to říct nemůžu, vidím tě poprvé. - Potřebuješ víc času, jasný.
Jenom ta energie. Mám pocit…
Myslím, že budeš dobrý švagr.
Jsem zpět.
Tak co říkali?
Nedostaneš požehnání bez předmanželský smlouvy.
Já její požehnání ale nepotřebuju.
Podepíšete předmanželskou smlouvu?
To si rozhodnu sama.
Nebuďte miliardáři.
Ti stejně nemají morálku.
Kdyby chtěla být milionářka, asi bych do toho nešel.
Jo, já chci být miliardářka!
- Nechci hromadit majetek. - Stačí pár milionů.
Jasně.
- Můžete se prvně vzít? - Dala jsi nám požehnání, mami?
Nevím, bude ta smlouva?
Jestli mojí dceři ublížíš, tak ti useknu koule.
14 DNÍ DO SVATBY
Děkuju.
Jsi nervózní?
Na seznámení s rodiči je nejděsivější,
že s nimi budu často a pokud se jim nebude líbit,
co jsem zač nebo se nebude Hannah cítit dobře,
nebude to fungovat.
- Ahoj. - Ahoj.
- Zdravím. - Ahoj, mami, sluší ti to.
Děkuju.
- Ahoj, Nicku. - Ahoj, těší mě.
- Ty jsou pro tebe. - Děkuju.
- Opožděně vše nejlepší k narozeninám. - Díky.
Kde jsou moje kytky?
Na příštím rande.
- No tak jo. Těší mě. - Těší mě, Ryane.
- Jak se máš? - Dobře.
- Všem vám to sluší. - Díky. I vám.
Seš sexy.
Prej „seš sexy“.
Mám pro tebe kšiltovku Capitals, vím, že tě baví hokej.
- Jo. - Neumím bruslit.
- Musíš mě to naučit. - Chce začít hrát fotbal.
- Tak mu můžeš pomoct. - Tak jo.
Jaká pozice by tě bavila?
- Útok, nebo… - Kicker?
Já byl kicker, takže…
- Je to taky super. - Ryder je jasnej quarterback.
Já vím.
- Čekal jsem, že to řekne. - Jo.
Hned jste věděli, že o sebe máte zájem?
Ona byla úplně jiná než zbylých 14 žen…
- Přízvuk. - …které tam byly.
Přišla jsem a „zdarec, jsem Hannah.“
Ale to je přesně ta energie, kterou já jsem hledal.
Je v pohodě, dobře se s ní mluví
a stále jsme se dostávali hlouběji.
Získal si mě.
Jo.
- Mě táta taky. - Stále si ji získávám.
- Tak to chodí. - Jo, pořád si nejsem jistá.
- Je to práce. - Jo, je.
- Jo. - Není to lehké.
- Zažili jsme spoustu krásného i těžkého. - Jo.
- Víš? - Jo.
Já vím, že za manželku potřebuju mít silnou ženou.
- Potřebuju někoho, kdo mě požene. - Jo.
Chci někoho, kdo je přímý.
To je vlastnost, na kterou se v životě těším.
Občas to je trochu moc.
- Snažím se. - Zlepšuje se.
Nepodusíte ho?
- To já neumím. - Chceme si jen popovídat, poznat ho.
Můžeme si jen povídat a poznat se, ještě mě nemusí grilovat.
To zvládneš sama.
Nevím, k čemu by to bylo.
Už to takhle je.
Vy dva jste se rozhodli, tohle není moje rozhodnutí.
- Jo. - Jsme jen otec.
To ty s ním skejsneš…
- Skejsne. - Do konce života. My ne.
Připoutaná. Přivázaná.
- Já budu přivázaný k ní. - Jo, asi jo.
- Co řekne, to bude. - My víme.
Oba máme pár věcí, které se nám úplně nelíbí, ale…
Její seznam je trochu delší než můj.
Já chci někoho přímého.
Jsem dokonalá, má problém na mně něco najít.
- Myslíš to vážně? - Jasně.
- Do mě je snadné se zamilovat. - Panebože.
Do mě taky.
Jo, do mě taky.
Jo.
Mým dětem sebevědomí nechybí.
Taková jsem. Po mém, nebo nic.
A já do něj šťourám.
Nemůžu si pomoct.
U každého kluka si něco našla. Dělal něco, co nesnesla.
- Takže už jen to, že projevila zájem… - Došla se mnou daleko.
Něco tam být musí.
Jsem vůči tobě kritická, ale budeme se brát,
takže chci mít u oltáře jistotu.
Klid, vypadáš ve stresu.
- Jo. Snažím se uklidnit. - Jo.
Ale nejsem v klidu.
Ne, je skvělá. Vychovali jste ji fakt dobře.
- Díky. - A svěřujete ji do dobrých rukou.
Ať dělám cokoli, vždycky do toho dávám všechno.
Škola, fotbal, vztah. Tole je můj spoluhráč.
Vždycky jí budu krýt záda.
- Život umí být pěkně těžký. - Jo.
- Potřebuješ někoho po boku. - Přítele.
- Jo. - Musíme tu pro sebe být.
Nezapomeň pak na tu kšiltovku.
Dojdu pro ni.
Tak co myslíte?
Líbí se mi. Je milej, zdvořilej.
Je mi sympatickej. Ale jestli ho znám? To fakt ne.
Ale zdá se, že to má v hlavě srovnané.
Jo, líbí se mi, miluju ho a baví mě.
Jen je tam pár věcí, které mě…
Hannah, kdyby záleželo na tomhle, už jsme se tě dávno zbavili.
- Jo. - Některé věci musíš nechat plavat.
Rozhodni se, s čím dokážeš žít.
V čem má smysl se šťourat? A v čem to smysl nemá?
Nech to plavat.
Žvýkání nahlas. Já to nesnáším, tak prostě táta jí v šatně.
Ty drobnosti nech plavat.
Každý má chyby.
Někoho, s kým se zasměješ. S kým se vidíš.
Nejdůležitější je, aby se k tobě choval hezky.
Jsem ráda, že se vám líbí.
- Mně taky. Jsem už taková. - Líbí.
- Je toho dost. - Promysli to, ale nebabrej se v tom.
- Jo, já vím. - Záleží, co do toho dáš.
Mám pocit, že bych měla být zamilovaná a ne ve stresu.
Ale blokuješ to ty.
- Já vím, je to můj problém. - On ne, je v pohodě.
Ty seš…
- Vážně? - Jo. Neskutečně.
Asi potřebuju masáž.
Teď máš novýho kamaráda, může tě namasírovat.
Nenamasíruje mě. Nechce mi ani cucat palec.
Panebože.
O čem to tady mluvíš?
Tak jo, nevyšiluj.
- Neboj. - Je toho hodně.
- Mám se zout? - Klidně můžeš.
- Chci vidět tvůj domov. - Teď už na tom asi nesejde.
Jo, jasně.
- Já, nebo ty? - Klidně jdi.
Tak jo, jdu.
Panebože.
- Páni. Tak jo. - Proboha.
Když jsem se balila, nevěděla jsem, co s sebou.
Nedokázala jsem se rozhodnout a roztřídit to…
- Jo. - Tak jo.
Ani nevím, jak se tohle stalo.
- Hromadím oblečení a… - Chápu to.
Došlo mi, že se musím spousty věcí zbavit.
- Máš velké zrcadlo. - Mám.
- Škoda, že není vidět. - A no jo furt.
Time…
Promiň.
- Vidíš ty pytle? - Ty vidím.
Některé jsou na charitu, některé budu prodávat
a některé si nechám, ale musím všechno projít.
Uklízela jsem tu a nevrátila zpět fotky…
- To je… - Jo. Mám se ráda.
Co to je?
Mám spoustu nálepek. Chceš jednu?
Jasně, můžu si ji dát na ledničku?
Tak jo, vítej u mě doma.
Je to divný.
- Co? Být tady? - Nikdo neviděl můj bordel.
Takže když tady takhle sedíme, je to divný.
V pohodě. Všechno je dobrý. Zvlášť, když se něčeho zbavíš.
Pohoda.
I když je tu bordel, cítím se tu v klidu.
- Domov. - Chápu.
Nejradši bych usnula na gauči, ale snažím se.
- Jo. - Je pohodlný.
Jo, je to pohodlný gauč.
Víš, co by bylo ještě lepší?
- Delší strana? - Vyklápěcí podnožka.
BYT KAMARÁDŮ TAYLOR
Ahoj!
Taylor!
- Tohle je Garrett. - Ahoj.
Já zapomněla na prstýnek!
Dobrá práce, Garrette. To máš místo činky?
- Mám úplně nabušenou ruku. - Silnější? Jo.
Cože?
To jsem ti přivezla z Jižní Afriky, protože miluješ ryby.
Fakt? To myslíš vážně? Díky.
O rybách jsem slyšela.
Trochu tě soudím.
- Ale to překonáme. - Dobrý.
Ona to taky překonává.
- Posadíme se? - Jo, jasně.
Tušil jsi, jak Taylor vypadá?
Vůbec. Bylo to jedinečné a znal jsem jen Taylor a zamiloval se.
- Super. - Chce žít v San Diegu.
Nechce vychovávat rodinu ve Fredericksburgu.
Jsem ráda, že jsi k němu upřímná.
Bála jsem se, že to neví.
Mým snem je vrátit se do San Diega.
Myslela jsem, že budu muset ustoupit, ale našla jsem někoho, kdo mi to splní.
Nenutím ho stěhovat se do Azkabanu.
San Diego je super.
Jen je to daleko od Virginie a daleko od všeho, co je nám blízké.
To mi dělá starosti.
Nemáš pocit, že je to větší změna, než by se ti líbilo?
Možná se přestěhuješ z Fredericksburgu do San Diega.
Vzdáš se zajetých pracovních kolejí, kamarádů a rodiny.
To zní náročně.
Než jsem poznal Taylor, nic takového bych neudělal.
Proto jsou kamarádi i rodina překvapení.
Nikdy jsem nepotkal nikoho jako Taylor.
To, co mám s Taylor stojí za všechno, čeho bych se měl vzdát.
Pracuju 60 až 70 hodin týdně, stáhnu to na 40.
Vzdám se podílu ve firmě, vykoupí mě.
Nechci, aby to udělal.
Jo, ale ta možnost je. Máma se divila.
Ptala se, jestli to myslím vážně.
Taylor mi stojí za každou oběť.
Já prostě jen chci být s Taylor.
Založíme vlastní rodinu a začne náš vlastní příběh.
Na to se vážně těším.
To je svatý grál života.
Neumím si představit…
- Miluju tě. - …nikoho jiného.
Strašně rád půjdu kamkoli bude chtít.
Vím, co mě s Taylor čeká.
Jo, klidně všechno zahodím. Já jsem do ní blázen.
Je to neuvěřitelný pocit a vidím neuvěřitelnou budoucnost.
Jsem do ní blázen.
Tohle je zajímavý.
Celou dobu na vás koukám
a ty ses v životě na nikoho takhle nekoukala.
- Vypadáš šťastně. - Je to až děsivý.
Co jsi to provedl s naší kámoškou?
Ten smajlík se srdíčky místo očí? Přesně tak teď vypadáš.
Moc ho miluju.
- Jsem šťastná. - Dobře.
Nikdy jsi nikoho nedržela za ruku.
- Jenom nás! - A nesahala nikomu na obličej.
Na někoho sahat…
Já tě nepoznávám.
Kdo je tohle a co jste provedli s Taylor?
Já vím, je to fakt až nechutný.
Když jsem do toho šla, nečekala jsem,
že udělám kvantový skok.
On mě hned opravil, že takhle to není…
To je krásný, to se mi fakt líbí.
- On, že tak velký skok to není. - To je skvělý!
Kvantum je malé.
Konečně někdo rozumí vědě líp než Taylor.
Možná vaše děti získají Nobelovku.
- Jo. - Na zdraví.
Jo!
- Na lásku. - Na Garretta a Taylor.
Tak co jsi říkal na moji mámu? Co si o tom myslíš?
Podle mě to šlo dobře.
Potřebuje terapii.
- Jo. - Fakt.
To s předmanželskou smlouvou…
Co si o tom myslíš?
- Já s tím nemám problém. - Já vím.
Nejsem tu kvůli penězům, ani ničemu takovému.
- Takže… - Zatím moc peněz nemám.
Jo, ale v budoucnu na tom budeme asi trochu jinak.
A ani v budoucnosti to není můj cíl.
Ne.
Myslím, že má minimálně dobrý pocit po našem rozhovoru
a z mojí energie.
Ona tu svatbu podporuje.
Absolutně mi to nerozmlouvá.
Podle mě je v pohodě.
Vím, že sourozenci z toho mají radost.
Jo.
Bude setkání s tvou mámou probíhat podobně?
Vůbec.
Až bude další sraz s tvojí rodinou,
budu potřebovat čas, abych se dal předem do kupy.
Je to chaos.
- Je to síla. - To je.
Všichni jste takoví.
Řekneš mi u oltáře ne?
- Cítím se skvěle. - Tak jo.
- Nepochybuješ? Žádné vtíravé myšlenky? - Ne.
- Semínka pochyb?
Ne.
V pohodě. Jsem tady.
Tak fajn.
Kdy chceš mít děti?
Stále tři až pět let?
Nejspíš ten čtvrtý rok.
Tak jo, vezmeme se.
Za rok mi bude 32.
- Nechci se pokoušet o dítě v 37. - Později.
Jo, minimálně tři roky.
- Ani 2,5? - Cože?
- Jen se ptám. - Kde se to v tobě bere?
Chci, abychom měli nějaký čas jen spolu.
Budu muset s doktorem probrat nějakou antikoncepci.
Jo, nemůžeme takhle pokoušet osud.
- Jo, docela riskujeme. - Jo.
Já jsem se k antikoncepci vracet nechtěla.
Jasně.
No, já určitě nechci, abys to brala, pokud to nějak ovlivňuje
tvoje zdraví a tvou náladu.
Asi budu muset mít kondom, ale nevím…
No, já myslím…
Já bych to tak asi chtěla.
- Tebe to s kondomem baví? - Jo.
- Fakt? - Vždycky to s ním bylo super.
Dobře.
Podle mě můžeme používat kondomy a pohoda.
Co si o tom myslíš?
- Zlato, to je blbý! - Ne, ale…
Ne, jde mi o to… Jo.
Není to… Já ne…
Když ho mám, tak to prostě…
Tak můžeme bez ochrany.
A pak…
Buď kondom,
nebo musíme přijmout případné následky,
což zní šíleně, ale je to tak.
Nevadilo by mi otěhotnět. Já…
- Co? - Ne, jen o tom přemýšlím.
Jo.
Nechci tě stavět do pozice,
kdy děláš něco, co nechceš.
Tak super. Takže jsme se shodli na kondomech.
Ale to není tak příjemný, zlato.
Sex má být vzájemně příjemný.
Tohle je věc, o které kluci obvykle nepřemýšlí.
No, tak teď jo. Já hormonální antikoncepci nechci.
Dobře.
To beru.
Něco vymyslíme, ale musí mě to bavit.
DŮM NICKOVÝCH RODIČŮ
- Těšíme se. - Jo.
Synovu snoubenku nepoznáš každý den.
Zní to divně, že mám snoubenku?
- Jo, pořád si zvykám. - Přeskočil jsem fázi přítelkyně.
- Přesně tak. - To jsme přesně říkali.
Jsem zvědavý, co budou rodiče říkat na Hannah.
A zvonek.
Těším se.
Rodiče budou možná ze seznámení s Hannah víc nervózní,
než jsem z toho nervózní já.
Nejsou zvyklí, že bych někoho vodil domů a že bych byl zamilovaný.
- Ahoj. - Vítej.
- Jak je? - Ahoj.
- Máš spoustu dárků. - Já vím, nemůžu si pomoct.
- Ahoj! - Panebože.
Konečně!
- Jsi krásná. - Děkuju.
- Těší mě. - Mamča Dorková.
- Ty jsi krásná. - Děkuju.
- Ahoj, Hannah. - Moc mě těší.
Nick Dorka starší.
Musím být opatrná, abych vás nezamazala make-upem.
- Díky za návštěvu. - No jasně.
- Moc jsme se těšili. - Jo, tohle je skvělý.
Vím, že máte rádi ananas, tak nesu ananasovou slánku a pepřenku.
- Jak jsi to věděla? Jsou krásné. - Ty jsou super.
A Ananasová miska. Dají se sem dát různé dipy.
No páni! To je nádhera!
A pro vás mám tucet golfových míčků.
- Nick mi řekl které. - Nene. Děkuju.
- To je skvělý. - To je krásný.
Golfové míčky.
- Velmi promyšlené. Děkuju. - Díky.
No jasně, budete moji tchánovci.
- Musím zabrat. - Já vím.
- Naše dcera. - Jo.
Těším se, až vás poznám.
Je to trochu jiná cesta, ale cítím to stejně, těším se.
Máme z vás radost.
- Možná mi můžeš pomoct dodělat večeři. - Voní to krásně.
Nick básní o tom, jak vaříš, takže se na to moc těším.
Moment, ukaž!
- Ten je krásný. - Děkuju.
A máš krásné ruce. Měla bys být modelka prstenů.
- Krása. - Vybral dobře!
Musím vám něco říct. Budete mít nádherné děti.
- To říkala máma taky. - Krásné oči.
„Budou mít krásné, zelené oči jako ty.
Tmavé vlasy a pihy, budou tak krásný.“
- Musela jsem ji brzdit. - Krásnou pleť.
- Děkuju. - Tak jo, omlouvám se,
- musím dodělat večeři. - Dobře.
- Hannah mi pomůže. - Koukat?
- Pokecáme potom. - Tak zatím.
Jinak by neodešli, proboha živýho.
- Jsem ráda, že tu jsi. - Já taky.
Moc ráda.
Povím ti, co máme. Tohle je ropa vieja.
Ropa vieja je asi neoblíbenější kubánské jídlo.
- Vypadá to skvěle. - Jo.
Zkus to ochutnat, jestli tomu něco nechybí.
- Ne, je to dobrý. - Chutná?
Nepotřebuje to ani sůl, nic. Super.
- Tak jo, prošla jsi zkouškou. - Moc dobrý.
Nicku, já jsem poznal tvou snoubenku. To bylo teda něco.
- Zajímavý, co? - Je báječná.
Proč si tě vybrala?
Když jsem poznal tvou mámu,
donutila mě zlepšit se v mnoha oblastech, kde mi to nešlo.
Hodně jsem se posunul a vidím to i na tvém vztahu s Hannah.
Jo, nápodobně. Vím, že mě bude tlačit.
Ať už jde o nová dobrodružství, nové jídlo, zlepšení se v práci.
Vím, že mě bude tlačit, abych byl lepší.
To je dobře, posuneš se.
Miluju Nicka. Vím, že to zní šíleně.
Zezačátku jsem z něj byla v buňkách trochu nervózní, protože…
Není takový, ale působil…
Má hezký hlas, uměl to se slovy a já ho měla za holkaře.
A pak jednou přišel do buněk…
- Říkám mu Nicky D. „Ahoj, Nicky D.“ - Nicky D.
Říkali jsme mu pan Kecálista. Byl z toho nadšenej.
- Přišlo mu to geniální. - Jo.
A on, že mi musí něco říct.
Já myslela, že se chce rozejít. A on, že mě miluje.
- Byla jsem v šoku. - Páni.
Jo. A já: „Vážně?“
Řekl, že ještě nebyl zamilovaný.
- Šokovalo mě to. - Tohle nikdy neřekl.
A já jen: „Taky tě miluju.“
A opravdu se mi otevřel.
Došlo mi, že umí být otevřený.
Vedli jsme ty nejhlubší rozhovory…
- To asi ještě s nikým neudělal. - Jo.
On toho moc neřekne nahlas, ale cítí hodně silně.
A je to dobrý člověk.
- Myslím, že má dobré srdce. - Je dobrý člověk.
Miluju ho. Má největší srdce, jaké jsem kdy viděla.
Je upřímný a záleží mu na mně, což je…
Já jen musela dospět trochu rychleji než Nick.
Začala jsem pracovat v 15
a rodiče mě v 18 odstřihli, tak jsem rychle dospěla.
Takže když Nick některé věci nezná, bývám kritická.
Musím se brzdit, protože jsme vyrůstali jinak.
To, že já něco už umím a on ne, tak to nic neznamená.
Přijde na to a naučí se to. Jen to zatím nemusel dělat.
To je asi jediný zádrhel. Nic velkého.
Nemusím se bát o jeho loajalitu, jestli mě miluje a jestli mi pomůže.
Je asi pravda, že moje děti byly trochu hýčkané.
Chceš dát dětem, co jsi sama neměla.
- Chápu. - A byli zapálení do sportu.
A jestli něčeho nelituju, tak času, který jsme jim věnovali.
- Jo. - Byli jsme na každém zápase, tréninku.
Trávili jsme s nimi všechen čas a to je podle mě nejvíc.
- Snad si to zapamatují. - Jo.
Já se ho i ptala,
jestli takhle bude vychovávat i svoje děti.
A on, že rozhodně.
„Když jsem věděl, že tam jste, byly to nejlepší chvíle.“
Takže…
Myslím, že je zvyklý být se silnými ženami.
Určitě ti nikdy neřekne, že seš jenom hloupá ženská.
- Nikdy. - To by si nedovolil.
Vím, že by to nikdy neřekl. Je to dobrý člověk.
- A hodí se ke mně. - Je to prdelka.
Je to prdelka, ale jsi zaujatá, porodila jsi ho.
Upřímně musím říct, že předčila má očekávání.
Večeře je hotová.
- Tak jo. - Už mám hlad.
- V první řadě mi připadala krásná. - Moc.
A pořád se usmívala. Byla vřelá.
Rodinný typ.
- Na zdraví. - Tak tak!
- Má to srovnané. - Je taková, jak nám Nick popisoval.
Jo a ještě lepší.
- Je to výborný. - To jsem ráda.
- Moc dobrý. - Výborný. Dobrá práce, Hannah.
Nakrájela jsem avokádo, díky.
Ano. Dobrá práce.
Myslím, že je zamilovaný. Nikdy jsem ho neviděla tak okouzleného.
To, jak se na sebe dívají… Je to prostě jiné.
Kdo bude vařit, až se vezmete?
Mě vaření baví. Nick může grilovat, já budu vařit.
Jestli to tak chceš, beru.
Chce být lepší, chce se posouvat pro ni.
Chce se učit nové věci.
Takové věci v životě neříkal.
Nick je úžasný. Je to milý člověk.
A to nejde bez dobrých rodičů.
Já věděla, že budete fajn. Jste skvělí.
Děkuju. Nedokážu ani popsat, jak je skvělé, že tě tady máme.
Už je mi jasné, proč se do tebe Nick zamiloval.
- Asi jsme se taky zamilovali. - To je milý.
Jsi opravdu báječná a bylo by hezké, kdyby ses stala naší dcerou.
Chtěl bych jen říct, že kdyby vám to s Nickem nevyšlo,
můžeš kdykoli přijet a Nick se odstěhuje.
Můžeš mít horní pokojíček. Ale jen, když tu nebudu.
13 DNÍ DO SVATBY
Nejsem si jistá, jestli tímhle rozhovorem něco uzavřeme.
„Obejmeme se a budeme dělat, že se nic nestalo.“ Pro mě ne.
Tohle je velká věc.
Odešla jsem.
Potřebovala jsem prostor a být sama,
abych si protřídila myšlenky.
Já prostě nechápu,
proč naše superschopnost najednou přestala fungovat.
Dokázali jsme spolu skvěle komunikovat.
A já prostě nechápu, jak je možné,
že se dva týdny před svatbou objeví tohle.
Přehrávám si v hlavě všechny naše rozhovory,
ve kterých jsi to mohl zmínit. Nedokážu to pochopit.
Řešíme tady spojení do manželství.
Propojení dvou životů.
Tohle jsem měla vědět předtím, než jsem řekla ano.
Nechci přijít o tvou důvěru.
Zvlášť dva týdny před svatbou
na kterou se tak moc těším.
Ty všem okolo říkáš, že se budeme brát
a taky mluvíš o tom, že bys už chtěl mít děti.
A já prostě nechápu, jak je možný…
Proč jsi…
o ničem z toho nemluvil?
Nedokážu to pochopit.
Jak o tom dokážeš mluvit, když nebereš v úvahu svou minulost.
O dětech mluvíme každý den.
A tady nejde o dítě, ale děti.
Jsou to tvoje děti.
A máš je s někým, koho znáš.
Jaká jsou to pohlaví?
Dvě holky a kluk.
A najednou tu máme tři děti? To je masakr.
Co je to za lidi? Asi bych to měla vědět.
„Tady je fotka, tady je tohle.“ Já nemám vůbec nic.
Nic jsi mi neukázal.
„Tady jsou dokumenty, že nepatří do mého života.“
Potřebuju to všechno vědět.
Já nejsem naštvaná proto, že jsi nějakému páru pomohl k dětem.
V jistém směru je to obdivuhodné, ale mám problém s tím,
že mám pocit, že jsem o tobě nedostala všechny informace.
A když nemáš všechny informace,
začneš zpochybňovat všechno.
Předtím jsem byla svobodná žena
a teď jsem se zamilovala do muže, který je dárcem spermatu ke třem dětem.
Už tu běhají tři tvoje děti a to je těžké vstřebat.
A svatba je už za dva týdny.
Chci říct, že tvoje pocity jsou relevantní.
Já tě teď nežádám o odpuštění, ale jen o šanci.
Chci si tě vzít.
Chci s tebou mít rodinu.
Chci tě tady mít a pokud potřebuješ prostor,
dopřej si ho.
Dám ti všechno, co potřebuješ, aby ses cítila dobře a v klidu.
Respektuju tě a chci, abys byla šťastná.
Pokud mi řekneš,
že jsi o tom přemýšlela a že se mnou nebudeš šťastná,
protože…
Budu bojovat, dokud mě nestopneš.
Byli jsme… hrozně šťastní.
Ale pokud se na sebe nemůžeme spolehnout, tak co nám ještě zbývá, Tylere?
Co máme? Lásku? Stačí láska?
Pro vztah? Pro manželství? Já nevím.
Moc se omlouvám.
Tohle jsem vůbec nečekala.
Je to šílený, protože jsem si byla jistá.
Promiň.
Miluju tě.
Já tě taky miluju.
Dej mi šanci, prosím.
Nechci, aby náš příběh takhle skončil.
JEŠTĚ UVIDÍTE
Jsi tím člověkem, kterého chci. Chci s tebou být až do konce.
Podívám se na tebe a vím, že jsem se zamiloval.
- To se mi líbí. - Dejte mi krásný vnoučata.
Jsem člověk, který tě miluje a chce to s tebou budovat.
Těším se na život s Taylor.
- Proč se směješ? - Jsem s tebou šťastný.
Taylor má tiché sebevědomí. Probojovala se do mého srdce.
- Já nevím. - Čeho se bojíte?
Neznáme tvou historii.
Sex je důležitý.
Jen se snažím zjistit, jestli by to pro mě byl problém.
Naši za tebou jeli 10 hodin.
Jakmile vyply kamery, šla jsi spát.
- Daroval sperma. Má tři děti. - Cože?
- Jo. - Panebože.
- Kdo je to? - Bohdi!
- Ahoj! - Představoval sis mě takhle?
Předpokládal jsem, že budeš hezká.
Tak mi klidně říkej.
Jeho hlas je mi velmi příjemný.
- Jsi krásný člověk. - Díky.
Od prvního dne jsi mě přitahovala. Fakt se mi líbíš.
Vida, láska možná není slepá.
…cítit se přijatá.
Nechci to rozhodnutí uspěchat.
- Já vím… - To je celý.
- Nechci ti lézt do mobilu. - Já nic netajím.
Moc výstražných signálů.
- O čem ses bavil s Katie? - Proč se jí nezeptáš?
- Jsme dost dospělí… - Jsi ty dost dospělý?
Nemůžu za to, že mi přišla říct, že jsem sexy.
Nebude to jednoduchý.
Mockrát se stane, že se kvůli něčemu pohádáme,
ale musíme tím umět projít.
Nyní se ukáže, zda je láska slepá.
- Bere si cizího člověka. - Nepřijal, kdo jsi.
Nevím, jestli to udělám.
Povstaňte.
Neřeknu ano, pokud to nemyslím vážně a navždy.
Překlad titulků: Zuzana Matějková