Monico Davis, vezmeš si mě?
Ano, rozhodně.
Ashley, vezmeš si mě?
Bude mi ctí si tě vzít, Tylere.
Vezmeš si mě?
Rozhodně.
- Ahoj! - Ahoj.
Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře!
- Vezmeš si mě? - Ano!
Dobře, fakt se to děje.
- Jsi nádherná, víš to? - Děkuju.
Jsi můj oblíbenej člověk.
Jsem ochoten a připraven změnit pro tebe svůj život.
Mám z nás dobrý pocit.
Já taky.
- Takhle jsem se s nikým necítila. - Ani já.
Právě jeho jsem fakt dlouho hledala.
To je ono. Žádné pochybnosti.
Ano.
- I u tebe? - To zjistím, až se setkáš s tátou.
- Vážně? - Musí dát…
Sem s tím.
Máš pocit, že jsem panovačná? Myslím, že jsem.
Můžeš to zkusit, ale se mnou nepohneš.
Nechci nikoho, kdo řeší kraviny.
- Nějaký nezralý sračky. - Jo. No tak. Jsem dospělý.
Bylo úžasné poznat všechny ostatní, protože to najednou…
Zlato.
Miluju tě k zbláznění. Jsem tebou posedlá.
- Zase moc melu? - Nedostanu se ke slovu.
Budeme závodit…
Nicku!
Hele, ona žárlí! Nežárli!
Poprvé mě naštval.
A ta ženská říká, že jsem žárlivá mrcha.
A Nick se jen smál.
Hannah si napsala seznam deseti věcí.
„Zralý, otazník?“
Mám ohledně našeho vztahu obavy, které musíme vyřešit,
abychom měli jistotu, až půjdeme k oltáři.
Chci mít jistotu.
Nejsem jediný, kdo je mimo.
Měl jsem pocit, že mě nerespektuješ.
Myslela jsem, že se už nevrátíš.
Miluju tě, ale nastane chvíle, kdy musím respektovat sebe.
Omlouvám se.
Miluju tě.
Napravíme to.
Dobré ráno z Caba.
Dobrý ráno.
Stephen mě bere do mexické restaurace.
Užiju si řízení na divokých cestách.
- Držte mi palce. - Budeš v pohodě.
Láska hory přenáší.
Dovolená je úžasná.
Nechci odsud odjet.
Nikdy ji nechci opustit.
To bych ti radila.
Dostal bys!
Už teď vypadá dobře.
Takhle se probudila.
Jo, to nedává smysl.
Moc se mi tu líbí.
- Kéž bych se tu probouzela každý den. - Můžeme se sem přestěhovat.
To by šlo.
Ráno jsme si odpočinuli, dali jsme si tady fajn snídani.
Musíme na něčem zapracovat?
Občas bývám trochu sobecký,
občas řeknu věci, které bych si měl předem promyslet.
- Jo. - A co ty?
Já musím zapracovat na tom, abych nebyla taková mrcha.
Trochu mrcha je v pohodě, ale…
Jo, ale můžu být milejší.
Někdy mě frustruješ.
- Nejsem nikdy naštvaná, zlá, nekřičím. - Jo.
Ale jsem frustrovaná. Měla bych být trpělivější.
„No tak, Nicku, co děláš?“
To asi nedělám.
Mám oholit krk, nebo ne? Co myslíš?
Bude to vypadat čistěji?
Bude to vypadat čistěji, ale jak by to mělo vypadat?
- To záleží. Bez mikiny. - Mohl bys ho oholit.
- Co preferuješ? - Oholit.
- Super. Jdeme na to. - A je to. Hotovo.
Už mi říká, co mám dělat.
A já poslouchám!
- Podle mě se mu to líbí. - No…
To určitě, zas to nepřeháněj.
LÁSKA JE SLEPÁ
Panebože!
Dobře.
Byla jsem sedm let u námořnictva.
Byla jsem na torpédoborcích a řídila oddíly námořníků.
- Ahoj! - Ahoj.
- Vítejte. - Ahoj.
A užíváte si výlet?
Děkuju.
Umím navigovat loď, konkrétně námořní torpédoborec USS.
Tuhle jachtu bych asi zvládla.
Stýská se mi po moři. To je vzrušující.
- Zavřu oči, jsem na lodi námořnictva. - Jo?
Vím, že jsi tam sloužila,
ale nedošlo mi, jak moc miluješ lodě, dává to smysl.
Dělala jsem to sedm let.
Zažila jsem tam hodně hezkých chvil. Když jsi na moři,
máš tam svou posádku a členy jednotky.
Ale často nejsi doma
ani během svátků a je těžké udržet vztah.
Už to nedělám, ale dělala jsem to dlouho.
A většina mých kamarádů pochází z armády.
Jo.
- Vypadáš dobře. - Děkuju. Vypadáš úžasně.
Mám pocit, že tohle by byla skvělá fotka.
Ano! Nejdřív natočíme video.
Ať ti to nepodklouzne.
Jsem námořník.
- Na lodi to umím. - Promiň.
Na moři jsem doma.
- Vypadáš dobře. - Jo?
- Ano. - A ještě takhle?
- Ano! Pecka. - Dobře.
Beyoncé… Počkej, ukázat prsten.
Póza, ještě záběr na prsten.
Ráno jsem se probudil a myslel, že pojedu domů.
Včera se mezi mnou a Alex staly věci, které nebyly v pohodě.
Snažím se být pozitivní, ale teď zpracovávám, co řekl.
Vím, že byl naštvaný,
ale netušila jsem jak moc, dokud o tom nepromluvil, takže…
Tak.
Protože vidím,
že ona docela chápe můj postoj
a je ochotná naslouchat,
jsem víc než ochotný zkoušet to dál.
Přišel za mnou s úmyslem,
že to bude náš poslední rozhovor,
ale teď to chce nechat otevřené,
což mi dodalo víru, že to jde správným směrem.
Čeká nás jízda na čtyřkolce.
Nevím, jak to bude probíhat, když vím,
že o to Tim se mnou neměl zájem.
Je to moje snoubenka a snad bude mou ženou.
Tima opravdu miluju, chci ho přivést domů,
představit ho své rodině, chci si ho vzít,
ale celá tahle situace
rozhodně způsobila, že se to celé pozastavilo,
dokud nezjistíme, co se stane teď
a co bude dál.
- Velký velbloud. - Sakra! Jdeš do toho?
- Co? - Rozhýbeš ho?
- Neumím mluvit s velbloudem! - To je šílený.
Páni, hýbe se dost.
Umíš si představit, že se za tři týdny vdáš?
Umím si představit, že se vdám zítra.
- Vážně? - Přísahám Bohu.
- Ještě se o sobě musíme naučit… - Jo.
ale asi nikdy nenajdu nikoho jako jsi ty, upřímně.
- Díky moc. - Děkuju.
Úžasné.
- Rodina, svátky, jak to vypadá? - Ano.
- Konkrétně? - U nás dvou.
Až budeme mít děti, asi to budeme muset rozdělit.
Loni o Vánocích jsem byl doma, uvařil jsem si.
Zapečené těstoviny se sýrem, kapustu, smažené kuře.
To je vtipný. Udělala jsem to samé.
Sakra.
- Krabí koláčky, těstoviny s goudou. - Jo?
- Víš, co chci udělat? - Co?
Vymyslet vlastní tradice.
S mámou jsme každý rok o svátcích dělali s'mores.
- Vánoce… - Na Štědrý večer.
Měli bychom si vytvořit vlastní ozdobu.
- Jen přemýšlím. Něco takového. - To je hezký.
Ale když máme…
Možná by bylo fajn, až budeme mít děti…
Udělat si maraton starých, vánočních filmů.
- Miluju vánoční filmy. - To zní skvěle.
Mám vlastní kýčovitý svetr.
- Párty v kýčovitých svetrech. - To by šlo.
Já miluju kostýmy a tematické večírky.
Už jsem to probíral. Na Halloween máme převleky.
Ty jsi typ člověka, se kterým dokážu být kdekoli.
- To říkám taky. - Jo.
- Budeme se brát. - To se mi líbí.
Připraven? Do toho.
Nicku, byla to zábava?
No ty kráso.
- Znovu bych do toho nešel. - Ještě jednou?
Ne, ještě nechci umřít.
Nicku, to mi neříkej!
Pane bože.
Snad ještě můžu mít děti.
Dokázali jsme to, holka. Teda já.
Za mě ještě nemluv, ale jsem na tebe pyšná.
- Posaďte se, prosím. - Jo.
Dobře. Podržím dveře.
To dáš.
Nohy sem.
Připravena?
Tři, dva, jedna.
Bungee!
Sakra.
A je to.
Dobře ty.
Perfektní.
Vraťte se.
Seš dobrá.
To bylo úžasné.
- Pojďte tudy. - Dobře.
Pomozte mi. Otočte se.
Dobrá práce.
Jsi dobrá.
- Pořád mám slabá kolena. - Já vím.
Z bungee mám stejný pocit, jako když se milujeme, zlato.
Že jo? Vzrušující.
Všechno, nebo nic.
Sakra.
- To je super. - Ahoj.
- Vítejte ve sklárně. - Ahoj!
- Udělá vám figurku na míru. - Dobře.
Koukej.
Tak to je hustý.
Je to nádhera. To je super.
Pro chlapa, který zbožňuje rybolov se to fakt hodí.
- Tohle bude u tebe. - U nás.
Už nějakou dobu mě trápí jedna věc.
Chci to zmínit.
Vzpomínám si, jak jsi mi říkal,
že dostanu květiny.
Hodně dlouho jsem hledala toho pravého.
A činy musí být v souladu se slovy, že?
To pro mě bude velmi důležité.
Máš pravdu a…
Ono…
Použil jsem to jako koncept,
ale nebyly by to květiny.
Ale něco v tomhle smyslu obdarování.
Květiny pro mě… Chápu to.
Nejde o květiny. Jde o to, abych se cítila výjimečně.
- Jo, máš pravdu. - Znáš jazyky lásky.
Já jsem na slova utvrzení, činy.
A to třetí jsou dárky. A já lásku projevuju.
Na Vánoce ode mě každý dostane ten nejpromyšlenější dárek.
Utrácím za to, aby se lidi usmívali.
Dárky u mě nehrají roli.
I na Vánoce…
Myslím, že naposledy,
kdy mohla moje rodina dát všem dárky bylo…
Jo.
Dávno. Už jsem dlouho nedostal žádný vánoční dárek.
Co se týká finančního zázemí,
tak vážně nechci, aby to mezi námi vytvořilo propast.
Ani jednou jsem necítil… rozdíly v našem finančním zázemí.
Vím, že ti nemusím kupovat
něco špičkového, žádnou kabelku Kate Spade.
Tu mi nikdy nekupuj.
- Kabelka YSL. - Ani nevím, co to je.
Louis Vuitton? To už jsi slyšel.
Je to velké jméno?
- Je velký. Jo. - Dobře.
Miluju tě.
Nechci znít materialisticky, ale taky se chci cítit výjimečně.
- Jo. - Jo.
Ne, máš pravdu, tohle jsem nedotáhnul do konce.
Nemám z toho radost.
Znal jsi mě pár dní a napsal jsi mi báseň.
Zazpíval jsi mi Edwina McCaina, to jsou věci, ze kterých taju.
Ale znám se. Občas chci taky dostat květiny.
Nechci tě zklamat.
Je to hodně.
- Co je hodně? - Cesta do manželství.
Je to velké rozhodnutí.
A já prostě nechci… mít pocit, že jsem do něčeho tlačený,
to není fér vůči tobě.
Když budu mít pochybnosti, tak pak…
Máš pochybnosti? Teď jsem fakt zmatená.
- Ne, nemám. - Jsem tak zmatená.
- Nemám. Víš, já jen… - Ale máš.
- To nic. Řekni to. - Ne, já nemám pochybnosti.
Najednou mluvíš o pochybnostech, co to má znamenat?
- Já… - A nedíváš se mi do očí.
Jo, já vím, protože se snažím přemýšlet.
Přemýšlím, jak to formulovat.
V žádném případě se tě nebojím vzít.
Upřímně tě miluju.
Jsem z toho nervózní, protože je to obrovský závazek.
Nepochybuju o tom, jestli mám být s tebou.
Ale až to přijde, nechci se cítit zahlcený,
až tě uvidím u oltáře.
To si děláš prdel.
První den jsi řekl,
že mě miluješ a vezmeš si mě.
- Věděl jsi, do čeho jdeš. - Jo.
Věděli jsme, do čeho tu jdeme.
Opravdu jsem doufala, že tyhle věci sis dobře promyslel…
- Jo. - Ano? Předtím, než se rozhodneš.
- Jsi v pořádku? - Jo. Poslouchám.
Přišlo mi, že se rozbrečíš. Dobrý?
Poslouchám. Vážím si tě.
Jo, taky si tě vážím.
Je to hodně, ale pojďme na to…
- Máš pravdu. - Krok po kroku.
Záleží jen na nás. Na tom záleží.
- Že? - Jo.
Miluju tě.
MOST PŘES KAŇON
Bože můj.
Tak to ani omylem.
Panebože.
- V klidu. - Dobrý?
Vejšky mě neberou, mám rád svý nohy na pevný půdě.
Zvládneš to, zlato.
- Jsem tak vděčná, že žiju! - Já vím.
To bylo děsivý.
Dostal jsi nás přes most, můžu ti svěřit svůj život.
Pláž!
To je krása!
To je paráda.
- Jsi v pohodě? Dobře. - Jo.
Ten výhled.
- Vidíš až na pláž. - Já vím.
- To bylo děsivé. - Jo. Ten most byl děsnej.
Mám pocit, že ten most byl cvičení důvěry.
Most k novému začátku.
- Nebo tak. - Dobře.
Pořád tě miluju.
Víš, je to…
Co se stalo, stalo se, ale…
nechme to tam a začněme od začátku.
Jsem ráda, že jsi na stejné vlně.
Jupí.
Takže se vrátíš na náš hotelový pokoj?
- Nebo zůstaneš sám? - Vrátím.
- Vážně? - Jo.
Perfektní.
Nejdřív si zdřímnu.
- A pak sprcha, protože jsem zaprášenej. - Já vím.
Ale jo, vrátím se.
Podle mě to zvládneme.
Chci v tom pokračovat.
Jak jsi řekla za tím mostem.
Jo.
Když zvládneme most, zvládneme to.
- Jo. - Jen se nedívej dolů.
- Těšíš se, až se vrátíš? - Těším.
Jo.
- Těšíš se, až se vrátím? - Dobře. Těším.
Jo. Je to vzrušující.
- Ten výhled je krásný. - Já vím.
- Jdeš dolů? - Jo, ale…
- Nevím, jak se dostanu dolů. - Dej mi ruku.
Podej mi ruku a pak skoč.
Mám tě. Sakra.
Mám tě.
Mám tě. Podívej na toho ptáka.
To je nějaký pelikán. Je krásný.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
- Trik Nick! - Nick a Hannah.
- Ahoj! - A jsou tady.
- Jak je? - Trik Nick! Máte se?
Jak je? Rád tě vidím.
Ahoj!
- Ahoj! - Sakra.
Hele. Tyler má klobouk.
- Je pěknej. - Koupil jsem ho u jízdy na velbloudech.
- Vy jste jeli na velbloudovi? - Jo.
Kecáš! To je můj sen!
Máš pocit, že ho učíš hodně věcí?
- Jo. - Jo.
Hodně. Určitě mě časem taky něco naučí, ale…
Měl kufry a odcházel.
- Jo. - A tak…
Úplně?
Ano! Chtěl odejít z celé akce.
Panebože.
- Nemám na něj číslo. - Jo. Ani jeho číslo nemáš.
Jestli odejde, už s ním nikdy nepromluvím.
- Co se dnes stalo? - Uhladili jsme to.
- Musíme se tam jít podívat. - Jo.
- Jdeme. - Vrátíme se.
- Chci se podívat!
Dělej.
Pojď.
Stephene, podívej!
- Přijdu. - Takže…
- To je krásný. - To je kvůli nám?
To je krása.
To je krása!
…opravdu zpracovat, to je…
- Monico, fialová ti sluší. - Děkuju, zlato.
- Sakra! - To bylo nízko.
- Jo. - Moc hezký.
Kde je Garrett?
Jo! Time, mám tě, kámo. No tak.
- No tak. - Nikoho nepotřebujeme!
Kde je G-baby? Mám všechno, co potřebuju.
Tady.
Miluju tě.
Taky tě miluju.
Pak mi řekla, kde se to podělalo a já souhlasil.
To bylo tak romantické. Díky moc za romantiku.
- Promiň, byl jsem… - Panebože!
Tak romantické! Jak se všichni dohromady objímali.
Mluvil jsem s Garrettem o něčem vážném. Promiň.
Já vím. Panebože. Dobře.
- Byli jsme… Bylo to… - Já?
- Cože? - Promiň, T.
- No tak. - Cože?
Takhle zblízka ohňostroje často nevidíme, tak jsme hned utíkali.
Mazec!
- Chci říct… - Tohle na hádkách nesnáším.
Vytáčí mě všechno, co dělá.
- Můžu jít k vám a… - Ano! Prosím.
Ale já jsem zvyklá… Snažím se na sebe nebýt tvrdá.
Jsi v pohodě?
Jo.
Jsme v pohodě. Miluju tě.
- Promiň. - Jsme dobrý.
Dávám mu sežrat, že se mnou nekoukal na ohňostroj.
- Strašně se mě bojí. - „Strašně se mě bojí.“
- Strašně se mě bojí. - Měl by.
- Nedělám si srandu. - Přišla jsem o…
Díky, zlato.
Perlivou vodu?
Nevím, jestli ji máš ráda. Já ani ne.
Nemám, ale nevadí, dám si ji.
A omlouvám se. Byl tam Garrett a potřeboval mluvit.
- To nic. - Já vím.
Ale stejně jsem to chtěl říct, protože…
Promiň. Chtěl jsem to uznat.
Dneska jsi mi řekl, že mi vynahradíš ty kytky, ale nevadí.
Tulila jsem se u ohňostroje s Taylor.
Řešili jsme s tvým mužem něco vážného
a pak začal ohňostroj a já si říkal,
že ho nechám domluvit.
Bylo by neslušné říct mu, ať počká.
Jo. Je to těžké, když máme omezený čas a věci se dějí.
A jak znám Garretta a jak funguje jeho mozek,
tak vím, že to potřeboval říct.
Je kvantový fyzik
a používá jiné vzorce myšlení než já.
Mně popisování věcí často nejde.
To asi není pravda. Nemyslím si, že by ti to nešlo.
Děkuju. Tahle situace…
Přijde čas pro nás všechny.
Když se dostaneš do show,
tak se vždycky objeví lidé, kteří tě budou konfrontovat.
Lidi, co tě znají, lidi, kteří jsou úplně cizí.
„Znám celý tvůj příběh!“
A pro chlapy jsou hrozbou ženy, které to budou chtít nabourat.
„Je mi fuk, jak to máš.
- Chci tě vykouřit.“ - Promiň.
- V pohodě. - Co se děje?
- Mluvili jsme… - Proč?
Člověk musí chápat, kde má svoje kořeny.
A tím se k tomu vracím, neboj.
Dostanu se k pointě, blížíme se.
Ty si chceš nechat kouřit péro?
Ale ne.
Ale nastanou situace a pokušení, která jsme nikdy nezažili,
protože jsi najednou v centru zájmu.
A musíš vědět, kde stojíš.
- Dám si hranolky. Vrátím se. - Dobře.
Musíš pochopit, proč jsi tady s tou konkrétní osobou.
- Jsi v pořádku? - V pohodě, jen otrávená.
Mám obavy, protože tenhle proces
postupuje tak rychle a zároveň je to děsivé.
Ale ani jednou jsem nezapochyboval o tom, co cítím k té ženě.
Jaké máš pocity z návratu do skutečného života zasnoubené ženy?
Těším se, ale bojím se s tebou bydlet.
- Proč se bojíš? - Nevím, jaký seš.
- Jsme na dovolené. - To je pravda.
- Čekáš, že budu denně vařit? - Ne.
- Nebudu. - Máme rozvážku.
- Nebudu. - V pohodě.
- Denně nevařím. - Nesnáším nádobí.
Vadí mi to špinavé nádobí a jídlo.
Jo.
S tím asi nebudeme mít problém.
- Shodneme se. - Těším se na tvůj byt.
A těším se, a uvidíš můj dům a ložnici.
Ale to je překvapení, musíš počkat.
- Prosím. - Myslím to vážně.
Jednoho dne uvěříš.
Tohle je jediná otravná část konce toho všeho…
Všechno se musí znovu složit a sbalit.
Jako…
- Co je, ta košile? - Ty…
Zapínáš všechny košile, než je složíš?
Jo, aby to drželo pohromadě.
- Jo, a pak… - Fascinující.
- Jo. - Můžeme to udělat ráno?
Můžeš si ke mně lehnout? Aspoň než usnu?
Já vím.
Máš recht.
Kdybych neudělal takový bordel…
Jasně.
Napadlo mě to samé.
Pak bych neměl tenhle problém.
Ahoj.
Miluju tě.
Já miluju tebe.
Pusu.
Jako bych tě znala roky.
Vážím si toho, že se snažíš, abych se cítila dobře
a postupuješ tempem, které mi vyhovuje,
ve kterém můžeme prohlubovat vztah.
Mám pocit, že by to nebylo tak autentické a upřímné,
kdybych na to šla jiným tempem, takže děkuju, miluju tě.
Taky tě miluju.
Jo. Myslím, že to bylo tak akorát.
Asi jsem v buňkách říkala, že to bude těžší.
Když tohle nezažiješ, je to pěkně šokující
a bude se to těžko vysvětlovat blízkým,
protože jim na nás záleží a budou skeptičtí, toho se bojím.
To ale neznamená, že se budu rozhodovat
na základě názoru ostatních.
Pokud máme mít reálnou šanci,
musíme to tak udělat a myslím, že se na tom shodneme.
Jo.
Jestli ne, řekni mi to.
- Ne, jasně. Jo. - Oddělené lety, prosím. Děkuju.
- Jsi připravená jet domů? - Vlastně jsem.
Pořád mě miluje, aby bylo jasno. Že jo?
Rozhodně. Mě se nezbavíš, Tylere.
Chystáme se na letiště.
- Máš sbaleno? - Musím se připravit.
Uvidíme se v DC.
Zdar.
Bude se mi stýskat.
Je to tady!
Sbohem, Mexiko!
Do reálného světa.
Sakra! To nebylo dobré.
Široký náklad!
Všechny Garrettovy bikiny.
Vítejte v hlavním městě naší země, Washingtonu, DC.
21 DNÍ DO SVATBY
Moc pěkný.
Naše páry čeká intenzívní fáze tohoto experimentu.
- Jsme tady. - Jak to vypadá?
Miluju to.
Společný život v reálném světě.
Sprcha je dost velká pro dva lidi.
Už mají zpět mobily.
- Zajímá mě tvůj Instagram. - Bože.
Určitě jsou tam všechny důvody, proč jsme rádi za Láska je slepá.
Jo.
Budou ve vztahu hrát roli rasa, věk, rodina a finance?
Můj táta a moje nevlastní máma…
budou mít spoustu otázek.
Jak propojí své životy, kariéry a domovy?
Nechají si vztah narušit rozptýlením světa a názory ostatních?
- Nejlepší telefonát? - Rodina.
- „Zasnoubila jsem se s podivínem.“ - Jo.
A máma: „Takhle ses ještě nikdy neusmívala.“
Trapný.
Tak jo!
Vše začalo láskou, citovým poutem.
Za pouhé tři týdny budou páry u oltáře
a před nejdůležitějším rozhodnutím života.
- Snad se Ashley neomrzím. - Jak to uděláš?
Pomodlím se.
Dokážou nám, že láska je slepá?
Těšíš se na společný život?
- Trochu jiný než Mexiko. - Žijeme spolu.
Mně třeba vadí, když jsou špatně polštáře.
To nedávám.
- Co? - Polštáře.
Nedrží nahoře?
Z nějakého důvodu mi to vadí.
Jasně.
Luna přijde.
Jak si to představuješ? Je to tvůj pes, takže…
Ale jestli chceš, abych ti pomohl,
půl na půl, každý druhý den, klidně.
Nejspíš denně, Nicku.
Vážně? I když vstáváš v pět?
Ne, jsem zvyklá, ale určitě se zapoj.
Jasně, žádnej problém.
Je to moje princezna.
Luna Dorka.
Já mám pocit, že se ti musí říct, abys něco udělal.
Že třeba sám od sebe nevyneseš koš.
Když ti to řeknu, uděláš to, ale musím ti to říct.
Když něco vyhodím a koš bude plný, tak ho podle tebe nevynesu?
Jo, ale nevím to, ještě jsme plný koš nezažili.
Říkáš, že ráno Lunu vyvenčíš, tak doufám, že ano.
- Jo. - Jsem mladší než ty.
A jsem dospělejší.
- Jsi dospělejší? - Jo.
Ani neudržíš vážný výraz.
- Hele… - Emocionálně inteligentnější.
- To vyvolává… - A inteligentní.
Jako bych nic neslyšel.
Tohle je úžasný. Myslíš si, že jsi dospělejší než já.
Jak tedy dokážeš přivést do svého světa někoho nezralého,
jak s někým takovým dokážeš žít?
- Toho se bojím. - Jak to bude?
- Umíš namontovat televizi? - Ne.
Ale víš co? Umím nalít vodu do filtru.
Nicku, tohle mi dělá starosti.
- Umyju nádobí. - Já zvládnu všechno.
Dobře! Takže já samozřejmě taky, jen neumím namontovat televizi.
- Dobře. - Vyperu.
Udělám nám jídlo. Umyju nádobí.
Naplním myčku, dojdu na nákup.
U nás patriarchát nebude.
To zní dobře!
Vyvenčím psa. Vyneseš ty odpadky.
Co mi uvaříš jako první?
Co tě baví vařit, co je tvoje specialita?
Mohl bych udělat něco s rybou.
- Těstoviny s lososem. - Neumíš osmažit steak?
- Mohl bych udělat steak. Nebo salát. - Umíš udělat salát?
Lososový salát nebo kuřecí salát. Dám si jen salát…
Umím dát salát do misky.
- Ano, šéfe! - Jo, přesně. „Ano, šéfe.“
- Ne. - Víš co?
Já umím udělat skvělý lupínky s mlíkem.
To si nech pro sebe.
Jsem nezávislá. Buď je po mém, nebo nic.
- Budou potřeba kompromisy. - Jo.
Umíme dobře komunikovat, ale neřeknu nic zlého.
Pokud jo, mám ti dát prostor?
- Jo. - Beru.
Pak po hodině polibek.
- „Proč mě ignoruješ?“ - Tři.
Tři hodiny? Sakra.
Prostě odejdu do práce.
- Budeš psát, že se ti stýská. - Ne,
miluju tě, jen potřebuju hodně prostoru.
- Jo. - Ale těším se na život s tebou.
Mám jediný úkol, dělat tě šťastnou.
To se mi líbí.
To je skvělý.
- Sakra, to je moc hezký. - Je to skvělé.
Kámo, Cabo, se může zahrabat.
Chci sem pozvat kamarády.
Paráda.
- Uděláme to útulné. - Uspořádáme párty.
Koupíme květiny.
Jo, tohle je boží.
Mám pocit, že tohle jsem viděl jen na Instagramu.
- Co? - Takové výhledy.
Že jo? Je to super.
A máme snídaňový koutek.
To si děláš srandu.
Potraviny.
Víno, pivo, květiny.
Víc piva.
Víc květin.
Víc potravin.
A víc…
květin.
- Víno? - Květiny.
Víc květin.
Zmiňovala jsi růže, ale…
Miluju růže. Bílé růže. Miluju hortenzie.
Miluju slunečnice.
Všechny květiny.
Dobře.
Hezký prostor.
To je šílený.
To je masakr!
Tak na spolubydlení.
- Do konce života. - Jo!
- Máš štěstí. - Máme štěstí.
Máme kliku.
Neškleb se.
Strašně dobré.
Vlastně docela dobrý.
Že jo?
Miluju tě.
Já miluju tebe.
Pořád se šklebíš kvůli tequile?
- Je to dobrý… - Nebo z mé pusy?
To ne, byla to skvělá pusa.
„Proč Láska je slepá?“
Já nevím, můj Instagram by měl být magnet na ženy.
Tohle je hodně zajímavá část experimentu.
Nemáš sociální sítě
a výbor přátel, kteří to všechno prověřují.
- Hned by ti to rozmluvili. - Jo, znechutili by ti to.
Tak moc asi ne.
Říká člověk, který neměl sedm let vztah.
To byla má volba!
Jsem silný, nezávislý muž, který má Instagram plný ryb.
Tak dobře.
- Vezmi si telefon. Jdeme na to. - Nastup si.
Velký okamžik našeho vztahu. Poznáme své sociální sítě.
Nelíbí se mi ta příprava.
Jo, o nic nejde.
Určitě se mi to nebude hnusit a neodejdu.
- Slibuju. - Chceš přesvědčit mě, nebo sebe?
Nejsem si jistá.
- Ale počkej. - Nemůžu se dočkat…
Pojďme si nastavit kontext.
Já jen pracuju. Když nepracuju, jdu rybařit.
Takže všechny příspěvky jsou… podmořský rybolov.
Ale hlavně ryby.
Dobře.
- Ale jako… - Nemusíš…
Pěkný ryby.
Nejlepší ryby. Nebezpečné ryby.
Já kvůli těm rybám riskuju svůj život.
Vedu život na hraně.
Klidně jsem u toho mohl umřít.
Dobře. Tohle je…
Jdeme na to. Tak jo.
Podívejme.
Sakra! Podívej se na něj.
Ryby, ale ať je to černobílé.
Tak málo a tolik toho říká.
Hele, jakou z toho máš radost.
Podívej se na to. To není žádný mořský vlček!
Jasně, chápeme, je velký jako ty.
- Jen říkám. - Ale jo, šla bych do tebe.
- Děkuju, to určitě. - Ne, nešla.
Jsi nejlepší úlovek ze všech.
To by měl být náš svatební hashtag.
Ne, nebudeme takhle trapní. To by bylo příšerný.
Doufám, že sis to zapsala.
Bude nám ta postel stačit?
Jo, je trochu menší, u mě doma mám větší, takže…
Budeš se muset přitulit.
Těším se.
Jak říct, že se nerad mazlíš, aniž bys to řekl.
Víš, že je mi v noci horko.
Mám muže, který se nerad mazlí.
Muže, který se potí ve spánku.
Nesnáším to tady.
Musím ho nutit, aby mě objal.
Sundám to.
Děkuji, milý pane.
To se mi líbí.
Líbí se mi, že nám vyhovuje stejná teplota.
- Jo. - Já v horku nemůžu spát.
Jasně.
Bože, díky, že jsi mě a Ashley dovedl bezpečně domů.
Dohlížej na nás, až začne nová část naší cesty.
Drž nás, chraň nás, a až to budeme potřebovat, uzdrav nás.
Dohlédni i naše přátele.
A taky…
Začínám se dojímat.
Dávej na nás pozor.
I na Ashleyinu rodinu, moji rodinu.
Dohlédni na nás ve spánku.
- Ve tvém jménu se modlím. Amen. - Amen.
Chtělo se mi brečet.
- Ne. Proč? - Ale jo.
Hezké důvody.
- Jo? Šťastný? - Jo.
Jo.
To se mi líbí.
Svatba je za tři týdny.
Za tři týdny! Jak se cítíš, když to slyšíš?
Jediné, z čeho jsem nervózní, je rozhovor s tvou mámou.
- Jo. - Nejspíš.
Těším se na plánování svatby,
protože mám pocit, že to nebudu plánovat jen já.
- Nepotřebuju… - Uvidíme.
To je fakt.
- Budeš náročná nevěsta. - Myslíš?
- Náročný ženich. - Nejspíš.
- Ano, zlato. - Mám rád konkrétní věci, jo, takže…
A to je dobře.
Nikdy jsem si nechtěla vzít někoho, kdo se jen objeví u oltáře.
- Jo, ne. - To je blbost.
Podle mě to vypovídá o tom, jak jim na vztahu záleží.
Jak to cítí. Jo.
Já se těším. Pak jsem nervózní už jen z toho,
jak jsi chtěla mít svatbu v černé.
- Já… - Černé téma?
Umíš si vůbec představit, jak by taková černá svatba vypadala?
- Jo. - Všichni jsou v černém?
Super. Já jsem v bílém, a můj muž je v bílém smokingu.
To by vypadalo temně.
Ani ne.
Rozsvítím místnost v mých krásných bílých šatech.
Ale zlato, proč to musí být černé?
Co je to za posedlost černou, zlato?
Zlato, jsme černí!
Jo, to jsme, ale říkám…
Ne, miluju černou barvu. Je to skvělá barva. Zeštíhluje.
Je sexy, je cool.
Černá není… Zlato, ne. Nebudeme mít černou svatbu.
Jsi tak protičernošský.
Neprovokuj mě.
Miluju tě.
- Miluju tě. - Tak jo, zhasni.
Zhasnu světla.
Schovej se pod peřinu!
20 DNÍ DO SVATBY
Dobré ráno. Jsme na cestě do F-Bergu.
- Udělala jsem to dobře? - Ne, neříkáme to.
To bychom v životě neřekli.
Garrett přivádí domů holku z města.
Technicky vzato jsi z plážové metropole.
Neoznačil bych tě za městskou holku.
Jsem si jistá, že je to město. Je to nejlepší město Ameriky.
- Tak jo… - Taky bydlím v DC.
Prozatím to odložíme. Jo, jsi holka z DC.
- Garrett přivádí… - Jednu analytičku.
Nejsem analytička.
Konzultantka strategií.
Analyzuješ papíry a na základě toho konzultuješ.
A tady vypínáme kameru.
DŮM GARRETTOVÝCH RODIČŮ FREDERICKSBURG
- Otevřu dveře. Mám je. - Otevřeš?
Běž dovnitř.
- Haló? - Ahoj.
- Těší mě.
- To je Taylor. - Obejmi mě.
- Ahoj. - Těší mě.
- Ahoj. - Ahoj, jak se máš?
- Těší mě. - Ahoj, těší mě.
- Těší mě. - Jak se máš?
- Dobře. - To je Makayla.
Ahoj! Tolik jsem o vás slyšela.
- Tristan. - Tristane, ahoj!
- Máme pro vás květiny. - Děkuju.
Vezmu je do kuchyně, půjdou s námi.
Nádhera.
A pro tebe.
Samozřejmě.
Pěkný. Děkuju.
Taky pro tebe něco máme.
Nedávej to vedle nich.
- Chtěli jsme ti něco dát. - Moc milé.
- Vedle té vaší vypadá uboze. - Dali jste mi jeho, to je nejvíc.
Je to dobrý člověk.
Podíváme se na prsten.
- Moc hezký. - Garrett byl jednička od prvního dne.
Jo, rozhodně to vyžadovalo hodně otevřenosti.
Myslím, že tohle mě překvapuje nejvíc,
protože ty jsi nikdy o svých citech nemluvil.
- Překvapilo mě to. - Jo, to je dobře.
Chtěl jsem ji, tak jsem se musel otevřít.
- Začíná tu být horko. - Páni!
Když se v neděli sejdeme jako rodina k jídlu, je náš barman.
Je to mistr mixolog.
Je to jako chemie.
Ona vlastně studovala chemii.
- Dobře! - Takže nová barmanka.
Jo, nová barmanka.
Dělá margaritu,
kde je tajnou přísadou med a já jí dal tvůj med…
No vida, medu máme dost.
Jediné, k čemu se mi hodí diplom z chemie. Drinky a sbalit Garretta.
Život se rychle mění.
Jo. Mazec.
Slyšela jsem, že tvoji rodiče se toho vůbec nechtějí účastnit.
Jak to bude fungovat?
Myslím, že mají hlavně obavy z kamer ve svém domě,
ale ví, že je to pro mě důležité,
že to není jen tak nějaký kluk.
Já se jen tak neseznamuju.
Mají z toho radost a těší se, až si ho proklepnou.
Jo, určitě.
Snažím se je dostat sem.
Máte co řešit a o čem přemýšlet.
- Ano. - A co děláš ty?
Konzultantku pro čistou energii.
Tak jo.
- Rostoucí obor. - Ano, je.
Ano, nemusím se bát o práci, to je skvělé.
A je to důležité pro naše životní prostředí.
- Magistra má z Johna Hopkinse. - To je působivé.
- Děkuju. - Velmi působivé.
- Oba máme vědecké tetování. - Jo.
- Pár společných rysů. - Jo. Jsme velmi kompatibilní.
Bylo to divný… Vy to víte.
Než jsem odjel,
řekl jsem, že já si tam těžko někoho najdu.
Vážně jsem to tak cítil.
Jen u Taylor jsem měl pocit, že mi rve srdce
při každém rozhovoru.
Pořád jsme používali slovo „magnetický“.
Šel bych tam a… prostě tam něco bylo.
Chtěl jsem tam být pořád
a měl pocit, jako kdyby každý atom mého těla chtěl projít tou zdí.
I kdybychom se potkali v reálu, Garrett nemá čas.
- Nesešel by se se mnou. - Nepotkali bychom se.
Jinak byste se nesetkali.
A kdyby ano…
„Rád bych tě viděl, mám volno…“
Přesně. Neměl bych další měsíc čas.
A to prostě… Takhle se vztah vybudovat nedá.
Tady víš, že se uvidíš zítra několik hodin, to bylo fajn.
Je to neuvěřitelné.
Nechci ji opustit. Jo.
Určitě jste o tom mluvili, ale co ty těžké věci?
Manželství je kompromis.
Výchova dětí a podobně.
Povídej mi o tom.
Ticho tam.
Jo. Mluvili jsme o výchově dětí. Mluvili jsme o spoustě věcí.
Neobjevilo se nic, na čem bychom se neshodli.
Zvlášť u výchovy.
Je to velké životní rozhodnutí a tohle se děje hodně rychle.
Nechci, aby si ublížil a ani nechci, aby sis ublížila ty.
Nechci, abys to zažila.
A nechci, aby to zažil on. Je to můj milovaný syn.
Jo.
A vím, že tvoji rodiče mají rádi tebe a…
Nesnáším to.
A my si tě určitě taky zamilujeme.
Jenom je to hodně rychlé.
Tohle je jediná příležitost tě vidět a strávit s tebou čas,
než se za dva týdny budete brát, to je fakt…
Čeká vás mnohem víc rozhodnutí,
než běžně lidé v tak krátkém časovém úseku dělají.
Jako kdybyste měli termín, který se snažíte dodržet.
- Jo. - A myslíme to jen dobře.
Vím, že je těžké takhle rychle poznat, co jsem za člověka a zda mi věřit.
Nedokážu vám říct nic jiného než to, že miluju vašeho syna
a umím si s ním představit úžasnou budoucnost.
A vidím, že je tak úžasný
kvůli tomu, kde vyrostl a jaké kolem sebe měl lidi.
Protože je to celé tak zrychlené,
snažíme se denně ujišťovat o situaci a brát to den po dni.
To nás přivedlo tam,
kde bychom se nikdy nemohli potkat.
Myslím, že nás to oba posílilo,
protože dokážeme mluvit o tom, co nám dělá starosti.
Čeho se bojíme.
Společným cílem je být spolu,
mít v téhle věci jistotu
a lidé v našem životě budou našemu úsudku věřit.
Tak nějak to teď vidíme.
A je důležité projevovat si přijetí,
pokud někdo z nás změní názor na to, jak v tom chce pokračovat.
A Garrett nesnáší, když to říkám, ale prostě
to nejlepší rozhodnutí pro něj je tím nejlepším pro mě
a pro nás dva.
Dává to smysl.
Proto je důležité se respektovat bez ohledu na to, co se stane.
Bojovat o sebe, ale být trpěliví.
To jo.
Chci vám předem poděkovat, pokud to dopadne tak, jak má.
Doufám, že se stanu příjemným přírůstkem do rodiny.
My taky. Slyšíme tu lásku, starostlivost a respekt.
- Rozhodně. - Je to důležité.
Děkuju, že jste mě pustili k vám domů, máte krásný domov a…
Děkuju.
S Garrettem mi to dávalo smysl už předtím,
ale teď vidím, proč je tak milující, laskavý a skvělý.
Děkuju.
- Dobrý? - Jo, v pohodě.
Zlato, jsem doma.
Posílám sexy zprávy a u toho vařím.
Cože? Ne!
Viděl jsem to a zrovna jsem krájel.
Líbilo se ti to? Co to je?
- Mám na rukou česnek. - Panebože!
- Miluju ty vlasy! Miluju to! - Líbí se ti?
- Líbí se mi víc než dřív. - Jo?
Jaký jsi měla den?
- Dvě hodiny cesty. - Jo? Byly zácpy?
- To nic, přežila jsem. - Jo.
- Co v práci? - Bylo toho hodně.
Doháním resty za poslední tři týdny.
- Šel jsi do kanclu? - Ne.
Dnes jsem pracoval z domova…
To musí být hezké.
Zastavil jsem se u sebe doma pro pár věcí a surovin.
Při vaření vypadáš sexy.
Sluší mi, jak na tebe koukám?
Jo, už ti chybí jen sklenka vína a sleduj mě při práci.
Děkuju.
Jdu do koupelny, musím se dát do kupy.
S čím chceš pomoct?
- Můžeš se jen dívat. - Díky bohu.
- Nesnáším vaření! - Vydechni si.
Jak jsi na tom se školou?
Já…
Proč se tak tváříš?
Je toho moc!
Vím, že to dojíždění je náročný.
To dojíždění je nejhorší.
Říkal jsem si, že jsem rád, že jsem flexibilní
a můžu se přestěhovat do Baltimoru,
protože ty se asi stěhovat nemůžeš.
- Ani omylem. - Jo.
Kdyby ses nepřestěhoval, nefungovalo by to.
- Jo? - Nemohla bych dojíždět.
- To vypadá dobře. - To vypadá skvěle.
Taky to krásně voní.
Chci tam dát…
Dám je na stůl.
Sedni si. Takže máme sójovou omáčku…
Víno.
Okamžik pravdy.
- No… - Jaké to je?
Ty nudle jsou dost tvrdé, zlato. Jsou totálně ala dente.
- Ala kdo? Tak se to vyslovuje? - Ala dente.
Panebože.
- Ty nudle nejsou… - Zlato, jsou tvrdé!
Byla to potřeba, dosud to bylo dokonalé.
Dobrá metafora života.
Nech toho.
Takže svatební otázka.
Budeme tam mít… příslušníka církve,
žádné náboženství, něco spirituálního?
- Jak to bude? - Musí být žena.
- Dobře. - Nechci, aby nás oddával muž.
- Bez urážky. - Dobře.
Žádný cis-hetero.
Jo, vlastně cokoli jiného, než cis-hetero muž.
Dobře, a…
asi spirituální?
Dobře.
Bůh u toho nemusí být.
Kdyby to slyšela máma, tak se zalkne.
- „Neber si ji!“ - Máma má vyhraněný názor.
Pořád je křesťanka.
Kdybychom měli celý obřad
bez jediného křesťanského prvku, asi by se jí to nelíbilo.
I když je svatba pro nás, je i pro naše rodiče, naše matky.
Měli bychom se jí zeptat?
Máma by za mnou asi mohla přijít před obřadem
a pomodlit se.
To by jí asi stačilo.
Dřív jsem si myslela, že se vdám v chrámu.
- V mormonském chrámu? - Jo.
Proč ses rozhodla, že náboženství nebude součástí tvého života?
Asi to tak zní, ale necítím k náboženství nenávist.
Ale když je Bůh v kostele bílý
a učí tě víru pro bělochy,
začneš tomu věřit.
Je to hodně zaměřené na muže a…
zvláště v mormonské církvi.
Z tvojí zkušenosti to chápu.
Vždycky lidem říkám… že jedni z nejlepších lidí,
které jsem kdy potkala, ti nejmilejší,
byli mormoni.
Lidé v církvi jsou milí a rozdali by se.
V hodně těžkém životním období mi to pomohlo, ale…
Jenom prostě nechci, aby to bylo součástí naší svatby.
Nechci, aby si na svatbě někdo myslel, že se bereme
pod záštitou víry.
- Dobře. - Jo.
Byl jsem ministrant, vím jak to v zákulisí chodí.
- Vyrostl jsem v kostele. - Jo.
Oheň a síra, věříš tomu, nebo půjdeš do pekla…
Takovéhle věci.
Ale ve své podstatě jsem vždycky… Něco mi na tom vadilo.
Asi pořád věřím…
v nějakou verzi křesťanského Boha
a nějakým způsobem asi… já nevím, ale…
Kdybych umřel a já bych stál před Bohem,
určitě by mě nesoudil za to, že kladu otázky.
On, ona, či oni.
Jo, oni, nebo kdokoli.
Ať je Bůh jakýkoli,
určitě mě nebude zpochybňovat proto, že mám legitimní otázky.
Ne.
- Myslím, že máme minulé životy. Jo. - Jo?
- Nemám za tím vědu. - Musíme se podívat na Minulé životy.
To musíme! Ale nejdřív na Barbie.
- Cože? Barbie? - Barbie.
Barbie a Minulé životy nemůžeš dávat do stejné…
Myslím to vážně, v Barbie je důležité poselství.
Díky Barbie mi došlo, že nechci chlapy, kteří chtějí patriarchát.
To sis uvědomila díky Barbie?
Směřovala jsem tam. Musela jsem opustit armádu.
Lidé si neuvědomují to vymývání mozků, které armáda dělá.
Byla jsem v tom celý život.
Opravdu jsem věřila v armádu, byla jsem velká vlastenka a…
- Jak to máš teď? - To je strašný.
Nemůžu se dívat na armádu a říct, že je to k ničemu,
protože mi změnili život a dali příležitost.
Když někdo řekne, že má spoustu výhod…
- Jaké výhody? - Zánik jiné země?
Takže říkáš, že podporuješ armádu.
Nepodporuju většinu věcí, co armáda dělá.
Nepodporuju, co děláme v jiných zemích. Už ne.
James Baldwin mluvil o tom, že svou zemi velice miluje,
a proto ji kritizuje.
To se mi líbí.
Vždycky se na to dívám optikou lidí zvenčí.
Nenarodil jsem se tady. Teď tu žiju.
Vím, že je privilegium tady žít.
A zároveň budu vždycky tvrdě kritizovat USA
za to, jak destabilizovali celé země.
Podporuji armádu ve smyslu… strategicky potřebujeme armádu.
Jinak bychom byli zranitelní.
Proč bychom byli zranitelní?
Dostali jsme se do té situace šikanováním jiných zemí.
Jeli jsme do jiných zemí,
zničili jsme země, společnosti, komunity.
To neignoruju.
To vnímám kriticky.
Já asi jen podporuju vojáky.
- Dobře. Jo. - Námořníci, vojáci, mariňáci.
- Podporuju lidi. - Lidé, kteří…
Byli jako já a jejich práce není snadná.
- Podporuju je. - Ale šli do toho sami.
- Ano, to je pravda. - Jo.
Dobře.
Jo.
Těžko se to definuje, pro některé je to práce.
Hodně obětují.
Jo, ale dělají to dobrovolně.
- Mluvíš o oběti… - Nemáš kontrolu nad tím, co děláš.
Řeknou ti, že máš zabíjet lidi a ty to musíš udělat.
Ale nikdo ti nedrží zbraň u hlavy a nenutí tě…
- To ne. - Jo.
Já nechápala, co to vlastně znamená.
I když jsem šla do armády, nechtěla jsem zabíjet lidi.
- Je to armáda. - Jo, já vím.
Ty zbraně tam nejsou bezdůvodně.
- Ne, já vím, ale… - Zbraně, celý…
Možná jsem naivní, nevím.
Když mě postavili do pozice,
kde stisknu tlačítko a vystřelí raketa,
což byla jedna z mých pozic, měla jsem s tím problém.
Řekla jsem, že když dostanu rozkaz,
asi to nedokážu zmáčknout a sestřelit letadlo.
Nechápala jsem, co to znamená.
- Hodně dětí se hlásí v 18 letech. - Jo.
Vidí hrozné věci.
Chodí tam členové jednotky,
které jsou ještě děti a vidí hrozné věci.
A oni prostě…
Myslím, že když se hlásíme do armády, úplně nevíme, co to znamená.
Tak jo.
Co se děje?
Ne, jen jsem…
Jako bys mě soudil.
- Vážně? Promiň. - Cítím se odsuzovaná.
Mám vůbec právo říkat…
že jsem proti armádě a jejím postupům
v jiných zemích,
když jsem se dobrovolně přihlásila do služby?
Jsem pokrytec? Jako…
- Ty jsi… - Moje činy v armádě.
- Byla jsem… - Nechci, aby ses cítila souzená.
Máš úžasné srdce, to vím.
To nic, zlato.
- Nepříjemný. - Jo.
To bude dobrý.
Někdy je to těžké podívat se na sebe do zrcadla.
Kdyby tu přede mnou seděl někdo, kdo byl zasažený…
Člověk, kterému vybombardovali dům.
Nevím, jestli bych měla dost odvahy sedět před tou osobou
a mluvit o podpoře vojáků.
„Tvůj dům mě fakt mrzí, ale podporuju vojáky.“
To je těžké, protože si musím uvědomit,
že když jsem byla na lodi,
tak jsem sice nezmáčkla tlačítko,
ale podporovala jsem mise.
Vím, že se ti nelíbí, že jsem sloužila.
Nevím, jestli bys se mnou chtěl být před dvěma roky zasnoubený.
- Upřímně, asi… - Asi ne.
Nechtěl jsem, aby to byla věc, která tě definuje.
- Ne. - Chtěl jsem tě poznat víc.
Je to celý můj život.
Od dvou let jsem vyrůstala na základnách.
Byla jsem tam na střední, vysoké
a posledních osm let, takže je to velká část mého života.
A jsem na svou službu hrdá.
Podporuji vojáky, zlato. Jen chci, abys to věděl.
Nelituju, že jsem byla v armádě.
Nechci, aby to bylo něco, za co by ses styděl…
- Dobře. - Jo.
Moje služba bude…
Asi bych nezvládla, kdyby ses styděl za mou službu.
Nechci, aby se kdokoli styděl za svou minulost.
- Jo. - Pokud je to v tvé minulosti.
Chtěla jsem být v zálohách.
Ale nedokázala jsem tam být, tak jsem odešla,
ale kdybych byla v záloze, asi bys se mnou nebyl.
No…
Asi by to nevyšlo, protože stojíme… máme…
Úplně jiný pohled na věc.
Jo.
Jo. Tak to vidím.
Překlad titulků: Zuzana Matějková