Monica Davis, te măriți cu mine?
Da, absolut.
Ashley, vrei să fii soția mea?
M-aș bucura să fiu soția ta.
- Te căsătorești cu mine? - Desigur.
- Bună! - Bună!
Bună!
- Cum te simți? - Bine.
- Te măriți cu mine? - Da!
E pe bune.
- Ești superbă. - Mulțumesc.
Cu un om care îmi place.
Sunt dispus să-mi schimb viața pentru tine.
Am încredere în noi.
Și eu.
- N-am mai simțit asta față de nimeni. - Nici eu.
Am așteptat multă vreme să-l întâlnesc.
Ne căsătorim. N-am îndoieli.
Bine.
- Sigur? - Nu voi ști până nu-l cunoști pe tata.
- Serios? - Trebuie să-ți dea…
Să ne cunoaștem!
Crezi că fac pe șefa? Simt că așa e.
Poți încerca, dar eu nu mă las.
N-am chef de prostii.
- Pe chestii imature. - Sunt bărbat în toată firea.
Abia așteptam să-i cunosc pe toți ceilalți pentru că…
Scumpule, te iubesc la nebunie…
- Vorbesc prea mult? - Nu pot strecura o vorbă.
Ne întrecem…
Nick!
E geloasă! Nu fi geloasă!
M-a enervat.
Și tipa zice: „Gagica ta e o scorpie geloasă.”
Iar Nick a râs.
Hannah a scris pe un bilețel zece chestii. „Matur, semnul întrebării.”
Avem anumite probleme pe care trebuie să le abordăm
înainte să ajungem la altar, ca să fim siguri.
Vreau să mă asigur că așa va fi.
Nu doar eu îmi imaginez lucruri.
M-am simțit jignit.
Credeam că nu te mai întorci.
Te iubesc, dar trebuie să am respect și pentru propria mea persoană.
Îmi pare rău.
Te iubesc.
Găsim o soluție.
Bună dimineața din Cabo!
Bună dimineața!
Stephen mă duce la un restaurant mexican.
O să conduc pe drumurile astea neasfaltate.
- Urați-mi noroc! - Va fi în regulă.
Câte nu facem din iubire!
Vacanța e minunată.
Nu vreau să mai plec niciodată.
Nu vreau să plec de lângă ea.
Așa și trebuie. Nici nu te-aș lăsa.
Deja arată bine.
S-a trezit așa.
Da, nu are sens.
Mi-a plăcut aici.
- Aș vrea să văd zilnic priveliștea asta. - Ne putem muta aici.
Am putea.
M-am odihnit azi-dimineață. Am luat micul-dejun aici.
Trebuie să schimbăm ceva?
Uneori pot fi puțin egoist.
Ar trebui să mă gândesc de două ori înainte să spun anumite lucruri.
- Da. - Tu?
Trebuie să mă străduiesc să fiu mai puțin nesuferită.
E bine să fii puțin nesuferită, dar…
Trebuie să fiu mai drăguță, deși uneori mă enervezi.
- Dar nu țip și nu sunt rea cu tine. - Da.
Nu zic: „Ce naiba, Nick!” Dar trebuie să am mai multă răbdare.
„Ce naiba, Nick!”
Nu fac așa!
Mă rad pe gât sau nu? Ce părere ai?
Crezi că va arăta mai îngrijit?
Cu siguranță, dar spre ce țintesc?
- Depinde. Fără hanorac. - Te-ai putea rade.
- Cum preferi? - Rade-te!
- Bine. - Gata, s-a rezolvat.
Deja îmi spune ce să fac.
Iar eu îi fac pe plac!
- E grozav. - Cred că îi place.
Gata. Te-a luat valul.
DRAGOSTE PE NEVĂZUTE
Doamne!
Bine.
Am fost în Marină șapte ani.
Mergeam în misiuni pe distrugătoare și administram diviziile de marinari.
- Bună! - Bună!
- Bun-venit la bord! Vă place excursia?
Mulțumim.
Pot conduce o navă, mai exact, un distrugător american.
Aș putea conduce iahtul acesta.
Mi-e dor să fiu pe mare. E palpitant.
- Închid ochii și mă văd pe o navă. - Da?
Deși ai fost în Marină, n-am realizat cât de mult îți plac bărcile.
Am fost pe mare șapte ani.
Au fost multe momente plăcute.
E plăcut să fii cu echipajul pe mare,
dar ți-e dor de casă, ratezi sărbători și e greu să ai o relație.
A fost o perioadă importantă din viața mea.
Și toți prietenii mei sunt din armată.
Da.
- Arăți excelent. - Mersi. Și tu.
E o priveliște superbă. Hai să facem o poză!
Da. Hai să filmăm mai întâi!
Vezi să nu aluneci!
- Sunt marinar. - Scuze!
Am experiență.
- Arăți superb. - Da?
- Da. - Să mă întorc puțin?
- Da. Așa! - Bine.
Beyoncé… Și acum, inelul.
Facem un prim-plan cu inelul.
Când m-am trezit azi-dimineață, credeam că mă duc acasă.
Ce s-a întâmplat aseară între mine și Alex nu e în regulă.
Încerc să fiu optimistă, dar reflectez la ce mi-a spus.
Știam că s-a supărat,
dar n-am știut cât de tare până când nu mi-a spus, deci…
Da.
Am văzut
că încearcă să-mi înțeleagă punctul de vedere
și e dispusă să mă asculte,
așa că și eu sunt dispus să încercăm să mergem înainte.
Știind că azi a venit aici gândindu-se că va fi ultima noastră discuție,
iar acum vrea să discutăm din nou,
sunt optimistă că mergem în direcția cea bună.
Trebuia să mergem cu ATV-ul.
Nu știu cum va fi, mai ales că Tim nu intenționa să meargă.
E logodnica mea și sper că va fi soția mea.
Îl iubesc pe Tim și vreau să merg cu el acasă,
să-l prezint familiei mele și să mă căsătoresc cu el,
dar după ceea ce s-a întâmplat,
totul a rămas în aer,
până ne dăm seama ce se întâmplă
și ce urmează să facem.
- Ce cămilă mare! - La naiba! Treci la acțiune?
- Adică? - O faci să se miște?
- Nu știu să vorbesc cu cămila! - Nu-mi vine să cred.
Se mișcă repede.
Te vezi căsătorindu-te în trei săptămâni?
Mă văd căsătorindu-mă și mâine cu tine.
- Serios? - Pe cuvânt.
- Avem timp să ne cunoaștem mai bine. - Da.
Dar nu cred că voi mai găsi vreodată pe cineva ca tine.
- Mulțumim frumos. - Mulțumesc.
Super!
- Cum arată sărbătorile în familie? - Da.
- La ce te referi? - La noi.
Când vom avea copii, va trebuie să ne împărțim.
Anul trecut am stat acasă de Crăciun. Am gătit singur.
Am făcut paste cu brânză la cuptor, salată verde, pui prăjit.
Ce tare! Și eu, la fel.
Nu!
Am făcut chiftele de crab și macaroane cu brânză.
- Știi ce vreau să facem? - Ce?
Să ne creăm propriile tradiții. Eu făceam cu mama biscuiți cu bezele de sărbători.
- De Crăciun… - În fiecare an.
Mi-ar plăcea să ne facem noi ornamente de brad.
- E doar o idee. - Ce drăguț!
Și când vom avea…
Când vom avea copii, poate ar fi drăguț…
Am putea să ne uităm în fiecare an la filme vechi de Crăciun. Le ador.
Îmi place ideea. Mi-am tricotat un pulover de Crăciun urât.
Dăm petreceri tematice cu pulovere urâte.
Îmi plac costumele și petrecerile tematice.
Am vorbit deja cu băieții. Facem petrecere de Halloween.
Ești genul de om cu care aș putea merge oriunde.
- Asta spun și eu. - Da.
- Ne vom căsători. - Mă bucur.
Ești gata? Haide!
Nick! Ți-a plăcut?
Doamne!
- N-aș face-o din nou. - Încă o dată?
Nu, nu sunt gata să mor.
Nu-mi spune asta!
Doamne!
Sper să mai pot face copii.
Am reușit. Adică eu am reușit.
Nu vorbi în numele meu! Dar sunt mândră de tine.
- Te rog, ia loc! - Bine.
- Deschid ușa. - O să reușești!
Piciorul, aici.
Gata?
Unu, doi, trei.
Bungee!
La naiba!
Așa!
Bravo!
Perfect.
Întoarce-te aici!
Te văd.
A fost super.
- Vino aici! - Bine.
Ajută-mă, întoarce-te!
Bravo! Sunt mândru de tine.
- Îmi tremură genunchii. - Știu.
Când am sărit, am simțit același fior pe care mi-l dă dragostea noastră.
Nu-i așa? E foarte tare.
Nu ne dăm bătuți.
Incredibil!
- Ce tare! - Bună ziua!
Bun-venit la Fabrica de sticlă!
- Va face o figurină pentru voi. - Bine.
Ia uite!
Ce tare!
E superb. Ce tare!
E potrivit pentru un bărbat căruia îi plac peștii.
- Îl punem la tine acasă. - La noi acasă.
E ceva ce mă apasă de câteva zile și aș vrea să discutăm.
În capsule, îmi amintesc că ai zis că îmi vei lua flori când vom fi împreună.
Am căutat mult timp bărbatul potrivit.
Când spunem ceva, vreau să ne ținem de cuvânt.
Va fi foarte important pentru mine.
Ai dreptate și…
E…
A fost mai degrabă o metaforă, nu ți-aș lua neapărat flori.
Ar fi ceva similar, ți-aș face daruri.
Pentru mine, florile… Înțeleg.
Nu e vorba despre flori, vreau să-mi arăți că ții la mine.
- Da. - Așa îți exprimi iubirea.
Eu încurajez oamenii, îi ajut și le iau cadouri. Așa îmi arăt dragostea.
De Crăciun, le iau tuturor cunoscuților cele mai potrivite cadouri.
Vreau să-i fac să zâmbească și nu fac economie.
Eu nu le am deloc cu cadourile. Nici măcar de Crăciun…
Cred că ultima oară…
când toată lumea din familia mea a primit cadouri…
Da.
A fost cu ani în urmă. N-am primit de mult cadouri de Crăciun.
Dacă e vorba de felul în care ne raportăm la bani,
nu vreau să las chestia asta să ne îndepărteze unul de altul.
N-am simțit niciodată că diferențele astea dintre noi…
Știu că nu vrei să-ți iau chestii de lux, cum ar fi o geantă Kate Spade.
Să nu-mi iei așa ceva!
- O geantă YSL. - Nici nu știu ce înseamnă.
Louis Vuitton? Ai auzit de Louis Vuitton.
E ceva de capul lui?
- Da. - Bine.
Te iubesc.
Nu vreau să par materialistă, dar vreau să mă simt specială.
- Da. - Da.
Ai dreptate, am dat-o în bară.
Și îmi pare rău.
Recunosc că mi-ai scris o poezie imediat ce m-ai cunoscut.
Mi-ai cântat o melodie de Edwin McCain. Chestiile astea m-au făcut să mă topesc.
Dar așa sunt eu. Uneori vreau și flori.
Nu vreau să te dezamăgesc.
Mă simt copleșit.
- De ce anume? - De chestia asta cu căsătoria.
E o decizie importantă.
Și nu vreau să mă simt forțat să fac ceva,
fiindcă nu cred că e corect față de tine.
Iar dacă am îndoieli…
Ai îndoieli? Mă derutează ce spui.
- Nu, nu am. - Sunt derutată.
- Nu am, doar că… - Ba ai.
- E în regulă, poți să admiți. - N-am îndoieli.
Vorbești despre îndoieli… Ce naiba?
- Eu… - Și nu mă privești în ochi.
Da, pentru că încerc să gândesc.
Lasă-mă să mă gândesc cum să formulez!
Nu mă tem să mă căsătoresc cu tine.
Sunt îndrăgostit de tine.
Dar am emoții pentru că e un angajament foarte serios.
N-am îndoieli legate de relația noastră.
Dar nu vreau să mă simt copleșit când va veni momentul…
să ne căsătorim.
Glumești. Ai zis din prima zi că vrei să ne căsătorim, că ești îndrăgostit.
- Știai ce urmează. - Da.
Știam în ce ne băgăm.
Speram că te-ai gândit bine la toate astea…
- Da. - Înainte să spui că ești sigur.
- Te simți bine? - Da, te ascult.
Îți vine să plângi. Te simți bine?
- Te ascult. Mă bucur că te-am întâlnit. - Da, și eu.
E copleșitor, dar hai s-o luăm…
- Bine. - O luăm pas cu pas.
Cel mai important e să ne fie nouă bine.
- Da? - Da.
- Te iubesc. - Și eu.
POD PESTE CANION
Doamne!
Aoleu, nu!
Doamne!
- Calm! - Te descurci?
Nu-mi plac înălțimile, prefer să fiu pe pământ.
Te descurci.
- Mă bucur că am scăpat cu viață! - Da.
A fost înfricoșător.
Am încredere totală în tine după ce am trecut peste pod.
Am ajuns la plajă!
E superb.
Ia te uită!
- Te simți bine? - Da.
- Ce priveliște! Vezi toată plaja. - Da.
- A fost înfricoșător. - Da, podul nu e pe gustul meu.
Trecerea peste pod a fost ca un exercițiu de încredere.
A fost ca un nou început.
- Și asta. - Bine.
Încă te iubesc.
Da…
Am avut niște probleme, dar hai să…
Să trecem peste ele și să o luăm de la început.
Mă bucur că ești de acord.
Ura!
Deci te întorci în camera de hotel?
- Sau vrei să stai singur? - Mă întorc.
- Da? - Da.
Perfect.
Mai întâi, ca să dorm.
- Și să fac un duș, că sunt plin de praf. - Da.
Dar mă voi întoarce.
Cred că ne vom înțelege.
Vreau să mergem înainte.
- Trecerea podului a fost primul pas. - Da.
Dacă am trecut peste pod, ne descurcăm noi.
- Da. - Dar nu te uita în jos!
- Te bucuri că te întorci? - Da.
Mă bucur.
- Tu te bucuri că mă întorc? - Da.
Da, abia aștept.
- Priveliștea e superbă. - Da.
- Te dai jos? - Da, dar…
- Nu știu cum să cobor. - Dă mâna!
Dă mâna și sari!
Sunt aici.
Sunt aici. Uită-te la pasărea aia!
Pare a fi un pelican în picaj. E superb.
- Te iubesc. - Și eu.
- Nick cel Șic! - Nick și Hannah.
- Bună! - Ia uite-i!
- Ce faceți? - Nick cel Șic! Ce faci?
Ce faci? Mă bucur să te văd.
Bună!
- Bună! - Da!
Și Tyler are aceeași pălărie.
- Îmi place. - Da? Am luat-o când am mers cu cămila.
- Ați mers cu cămila? - Da.
Nu se poate! Eu mi-am dorit mereu să fac asta.
- Simți că tu îl înveți diverse lucruri? - Da.
O grămadă. Sigur mă va învăța și el ceva până la urmă, dar…
Și-a făcut valiza. Voia să plece.
- Da. - Și…
De tot?
- Da. Voia să lase totul și să plece. - Aoleu!
- Nici nu am numărul lui. - Da, nici eu nu îl am.
Dacă pleacă, n-o să mai vorbesc niciodată cu el.
- Și azi ce s-a întâmplat? - Ne-am împăcat.
- Haideți să ne uităm la artificii! - Da.
- Hai! - Ne întoarcem.
- Vreau să le văd!
Haideți!
Haide!
Stephen, ia uite!
- O să vin. - Deci…
- Ce frumos! - Sunt pentru noi?
Ce frumos!
Trebuie să înțelegi…
- Monica, ești superbă în mov. - Mulțumesc.
- Incredibil! - A fost cam jos.
- Da. - Ce frumos!
Unde e Garrett?
Da, Tim. Sunt aici, frate. Haide!
- Haideți! - N-avem nevoie de nimeni!
Unde e Garrett? Am tot ce-mi trebuie aici.
Chiar aici.
- Te iubesc. - Și eu.
Mi-a spus când s-a prins. Am zis: „Bine.”
A fost foarte romantic. Mulțumesc că ai fost romantic.
- Îmi pare rău, am fost… - Doamne!
Ce romantic! Toți ceilalți erau împreună.
Discutam ceva serios cu Garrett. Scuze!
Da. Bine.
- Discutam… - Despre mine?
- Ce? - Scuze, Taylor!
- Zi drept! - Ce?
Nu vezi așa ceva… Vedem mereu artificii, așa că am fugit.
Am zis: „Bine!”
- Deci… - De asta nu-mi place să mă cert.
Pe urmă mă enervează tot ce face.
- Pot să stau aici… - Da, te rog.
Sunt obișnuită… Încerc să fiu mai indulgentă cu mine însămi.
- Te simți bine? - Da.
E în regulă. Te iubesc.
- Scuze! - E în regulă.
I-am reproșat că n-a venit să ne uităm la artificii.
- Îi e frică de mine. - I-auzi!
- Îi e frică. - Așa și trebuie.
- Nu mă joc. - Cred că am ratat…
Mulțumesc.
Apă minerală?
Nu știu dacă îți place. Eu nu sunt fan.
Nu, dar e în regulă. O beau.
Și îmi pare rău, dar Garrett avea nevoie să vorbim.
- E în regulă. - Știu.
Dar tot voiam să-ți spun, pentru că eu…
Scuze! Voiam doar să-ți spun.
Ai zis că te revanșezi pentru chestia cu florile, dar lasă!
Eu și Taylor ne-am îmbrățișat uitându-ne la artificii.
Când au început artificiile, discutam ceva serios cu bărbatul tău.
I-am zis să-și termine ideea.
Era nepoliticos să-i zic: „Stai puțin!”
Da. E dificil fiindcă se întâmplă multe într-un timp scurt.
Cunoscându-l pe Garrett, știam că trebuie să spună ce are pe suflet.
Se ocupă de fizică cuantică
și gândește cu totul altfel decât mine când descrie ceva.
- Eu sunt varză când descriu ceva. - Nu e adevărat. Eu nu cred că ești varză.
Mersi. Toată situația asta…
Va exista un moment pentru noi toți,
dacă ajungem în emisiune,
când ne vom confrunta cu tot felul de oameni.
Oamenii care te știu, dar care sunt niște străini.
Și vor spune: „Știu totul despre tine.”
Vor fi niște femei care vor veni la băieți și le vor spune:
„Nu-mi pasă cu cine ești.
- Vreau să ți-o sug.” - Scuze!
- Nu-i nimic. - Ce e asta?
- Vorbeam… - Cum am ajuns aici?
Trebuie să știi ce contează pentru tine.
Mă întorc la ce spuneam. Stai liniștită! Revin la subiect.
- Mă gândeam: „O să ți-o sugă cineva?” - Nu.
Dar vei fi într-o situație tentantă în care n-ai mai fost,
fiindcă ai ajuns brusc în centrul atenției
și trebuie să înțelegi cum stai.
- Vreau cartofi prăjiți. Mă întorc. - Bine.
Trebuie să înțelegi de ce ești aici cu o anumită persoană.
- Te simți bine? - Da. Sunt puțin enervată.
Mi-a fost frică, pentru că a fost un proces
care a fost atât de rapid și de neașteptat, că te și sperie.
Dar nu mi-am pus niciodată la îndoială sentimentele față de ea.
Cum e să te întorci acasă logodită?
Abia aștept, dar mă tem să stăm împreună.
- De ce? - Nu știu cum ești.
- Am fost doar în vacanță. - Așa e.
- Te aștepți să gătesc zilnic? Nu gătesc. - Nu. Poți să comanzi mâncare.
- Nu gătesc în fiecare zi. - Nu mă supăr. Nu-mi plac vasele murdare.
- Fac curat, nu las mâncare peste tot. - Da.
- Nu vom avea această problemă. - Ne înțelegem.
Abia aștept să-ți văd casa. Și tu, pe a mea. Și, mai ales, dormitorul.
Te așteaptă o surpriză.
- Fii serios! - Sunt.
O să ai încredere în mine până la urmă.
Singura chestie enervantă la sfârșitul acestei vacanțe…
e că trebuie să împachetezi din nou totul.
Cum ar fi…
- Ce e, cămașa? - Tu…
Închei nasturii de la toate cămășile înainte să le împachetezi…
Da.
- Da, și apoi… - Fascinant.
- Da. - Poți să faci asta dimineață?
Și poți să te culci sau să stai cu mine până adorm?
Da. Ai dreptate.
- Dacă nu făceam dezordine de la început… - Da.
Și eu mă gândeam la fel.
…nu aveam această problemă.
- Bună! - Bună!
- Te iubesc. - Și eu.
Pupic.
Parcă te cunosc de ani de zile.
Am apreciat că m-ai făcut să mă simt confortabil
și ai fost de acord s-o luăm în ritmul pe care mi-l doream eu
ca să ne apropiem mai mult.
N-ar fi fost o relație autentică dacă am fi luat-o în alt ritm.
- Așa că îți mulțumesc. Te iubesc. - Și eu, pe tine.
Da. A fost perfect.
Am zis și în capsule, de acum va fi mai greu.
Dacă n-ai trecut prin asta, poate părea șocant.
Va fi greu să le explicăm celor dragi.
Probabil că vor fi sceptici. Am emoții.
Asta nu înseamnă că voi lua o decizie în funcție de ce cred ceilalți.
Tot ce putem face e să ne dăm unul altuia o șansă.
Și cred că amândoi am decis că asta vrem să facem.
Da.
Dacă nu e așa, zi-mi acum!
- Evident că e așa. - Zboruri separate, vă rog. Mulțumesc.
- Ești gata să te întorci acasă? - Da.
Încă mă iubește, ca să fie clar.
Da. Nu scapi de mine, Tyler.
Urmează să plecăm către aeroport.
- Ai împachetat? - Mă pregătesc.
- Ne vedem în Washington. - Salutare!
O să ne lipsiți!
Gata! Pa, Mexic!
Mergem acasă.
Aoleu! N-a fost bine.
Gabarit depășit!
Garrett are prea mulți bikini.
Bun-venit la Washington, capitala țării noastre!
21 DE ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
E drăguț.
Cuplurile vor intra în faza intensă a experimentului.
- Am ajuns. - Ce avem aici?
Îmi place.
Vor locui împreună zi de zi.
Dușul e destul de mare pentru două persoane.
Au din nou telefoane.
- Să-ți văd contul de Instagram! - Nu!
Acum e clar de ce e bine că există dragoste pe nevăzute.
Da.
Vor conta înfățișarea rasa, vârsta, familia sau veniturile?
Tatăl meu și mama mea vitregă vor avea multe întrebări.
Cum li se vor schimba viețile, casele și carierele?
Vor lăsa tentațiile moderne sau părerile altora să îi saboteze?
- Azi cu cine ai mai vorbit? - Cu ai mei.
- Le-am zis: „Sunt logodită cu un ciudat.” - Da?
Mama a zis: „Nu mai te-am văzut zâmbind așa”. Zic: „Termină!”
Este!
Au pornit de la o legătură emoțională.
În doar trei săptămâni, cuplurile vor lua cea mai importantă decizie din viața lor.
- Sper să nu te saturi de mine. - Cum o să faci?
Mă rog.
Vor dovedi că există dragoste pe nevăzute?
Te bucuri că vom locui împreună?
- Nu e chiar ca în Mexic. - Am locuit deja împreună.
Mă deranjează când pernele nu sunt aliniate.
Nu suport.
- Ce? - Pernele.
- Nu sunt așezate cum trebuie? - Nu știu de ce mă deranjează.
Da, sigur.
- Vine și Luna. - Cum vrei să facem? E câinele tău, deci…
Dar pot să te ajut, dacă vrei.
- O plimb eu o dată la două zile. - Probabil o s-o plimbi zilnic.
Serios? Deși te trezești la 05:00?
Glumesc, sunt obișnuită. Dar poți să mă ajuți.
Da, te ajut.
E prințesa mea.
Luna Dorka.
Luna Dork.
Cred că trebuie să ți se zică ce să faci, altfel nu faci.
N-ai duce gunoiul din proprie inițiativă.
Dacă ți-aș zice, l-ai duce. Dar trebuie să-ți zic.
Dacă arunc mâncare și gunoiul e plin, crezi că nu îl duc?
Nu cred, dar nu știu. Până acum n-a trebuit să ducem gunoiul.
Zici că o plimbi tu pe Luna dimineața. Sper că așa faci.
- Da. - Eu sunt mai tânără. Și mai matură.
- Te crezi mai matură? - Da.
- Te umflă râsul. Uite… - Și mai inteligentă emoțional.
- Asta… - Și mai inteligentă.
Nu te bag în seamă.
Bine că ai adus vorba! Crezi că ești mai matură decât mine.
Cum vei primi pe cineva mai imatur în spațiul care era doar al tău?
Cum vei putea locui cu mine?
- Asta mă preocupă. - Cum facem?
- Poți monta un televizor pe perete? - Nu.
Dar pot umple cu apă cana filtrantă.
Mă îngrijorezi.
- Eu spăl vasele. - Eu pot face orice.
Bine. Și eu la fel, mai puțin să montez un televizor pe perete.
- Bine. - Pun rufe la spălat. Gătesc.
Spăl vase. Adică le pun în mașină. Fac cumpărături.
- Noi nu susținem patriarhatul. - Perfect!
Eu plimb câinele. Tu duci gunoiul.
Ce o să-mi gătești prima oară?
Ce-ți place să gătești? Care e specialitatea ta?
Aș putea face ceva cu pește.
- Paste cu somon. - Știi să faci sote de carne?
- Da. Știu să fac salată. - Știi să faci salată?
O salată cu somon sau cu pui. O să pun salata…
- Știu să pun salata în castron. - Da, chef!
Exact. „Da, chef!”
- Nu. - Eu fac un bol de cereale extraordinar.
Fă pentru tine!
Sunt foarte independentă. Fac doar ce vreau eu.
- Va fi nevoie de o schimbare. - Da.
Avem o comunicare bună și nu o să-ți spun răutăți.
Dacă spui, te las într-ale tale?
- Da. - Bine. Apoi mă săruți după o oră.
- „De ce mă ignori?” - Trei.
După trei ore? Aoleu! Plec la lucru între timp.
- O să-mi scrii că ți-e dor de mine. - Te iubesc, dar sunt foarte independentă.
- Da. - Mă bucur să locuiesc cu tine.
- Am o singură treabă, să te fac fericită. - Bine, îmi place.
E super.
- Ce frumos e! - E grozav.
- E mai mișto ca la Cabo. - Vreau să ne invităm prietenii.
Da.
- Mai aranjăm un pic. - Dăm petrecere.
Luăm flori.
Da, e tare.
Am văzut așa ceva doar în pozele de pe Instagram.
- Ce? - Priveliști din astea.
Nu? E superb.
Avem și un loc pentru luat micul-dejun. Nu-mi vine să cred.
Mâncare.
Vin, bere, flori.
Mai multă bere.
Mai multe flori.
- Mai multă mâncare. - Și mai multe…
flori.
- Vin? - Flori.
Mai multe flori.
- Ai zis că-ți plac trandafirii, dar… - Ador trandafirii albi. Și hortensiile.
Îmi place floarea-soarelui.
Îmi plac toate florile.
Bine.
Îmi place.
E incredibil.
E nebunie curată!
Suntem colegi de cameră!
- Pe viață! Noroc! - Da!
Ești norocos.
- Suntem norocoși. - Da.
Nu te strâmba!
E… bună.
Chiar e foarte bună.
Chiar este, nu-i așa?
- Te iubesc. - Și eu.
Ți-a displăcut tequila?
- Îmi place… - Sau sărutul meu?
Nu, a fost un sărut minunat.
- „Ce cauți la Dragoste pe nevăzute?” - „Nu știu. N-am succes pe Instagram.”
Parte cea mai interesantă a experimentului
e că nu ai rețelele sociale și prietenii care să se uite la postările tale.
- Da. Cum văd, zic: „Taylor…” - Ți se face și silă.
Să nu exagerăm.
Zice cel care n-a mai avut o relație de șapte ani.
A fost alegerea mea!
Sunt puternic, independent și pun mulți pești pe Instagram.
Bine.
- Ia-ți telefonul și hai să vedem! - Treci la puricat!
E un moment de cotitură. Ne vedem conturile de pe rețelele sociale.
Nu-mi place că ne pregătim atât.
Da, nu e mare lucru.
N-o să mi se taie, ca apoi să plec.
- Promit. - Pe cine vrei să convingi?
Nu sunt sigură.
- Dar stai puțin! - Abia aștept…
Să stabilim rapid contextul.
Eu lucrez întruna. Când nu lucrez, merg la pescuit.
Așa că postez doar despre… pescuit.
În cea mai mare parte, pești.
Bine.
- Dar foarte… - Nu trebuie să…
Pești frumoși.
Cei mai tari. Pești periculoși.
Îmi risc sănătatea pentru ei.
Trăiesc periculos.
Aproape că mor urmărindu-i.
Asta e…
Să începem!
Uite!
Uite poza asta!
E pește, dar e alb-negru.
Spune atât de multe spunând atât de puține.
Ce fericit ești că ai prins peștele!
Uite-l! E un ditamai bibanul.
Înțeleg, e un pește cât tine de mare.
- Zic și eu. - Te-aș accepta pe Tinder.
- Mersi. Lasă miștoul! - Ba n-aș face-o.
Tu ești cea mai bună captură.
Va fi hashtagul nunții. „Cea mai bună captură.”
Să nu fim atât de siropoși! Ar fi ridicol.
De fapt, ia notează!
Patul e destul de mare pentru noi?
E mare, dar cel de acasă e mai mare, deci…
Va trebui să mă iei în brațe.
Abia aștept.
Îmi spui că nu-ți place, dar indirect.
Mă încing când dorm, doar știi.
Alesului meu nu-i place să mă ia în brațe.
Alesul tău transpiră în somn.
Nu-mi place aici.
Trebuie să-l forțez să mă ia în brațe.
O să dau jos cuverturile.
Mulțumesc, domnule.
Îmi place.
Ce bine că ne place aceeași temperatură!
- Da. - Eu nu pot să dorm pe căldură.
Da.
Doamne, îți mulțumesc că am ajuns cu Ashley înapoi acasă în siguranță.
Ai grijă de noi, acum că începem să trăim împreună.
Ține-ne aproape, apără-ne și vindecă-ne când va fi nevoie.
Ai grijă și de prietenii noștri.
Și…
Sunt puțin emoționat.
Și păzește-ne. Păzește familia lui Ashley și pe a mea.
Păzește-ne când dormim.
- Slăvit fie numele Tău, amin! - Amin!
Era să plâng! O să plâng!
- Nu e adevărat. De ce? - Ba da.
De prea mult bine.
- Ești fericit? - Da.
Da.
Ce bine!
Nunta e în trei săptămâni.
- Trei săptămâni! - Cum te simți când auzi asta?
Sincer, am emoții doar pentru discuția cu mama ta.
- Da. - Probabil.
Abia aștept să organizăm nunta, fiindcă nu voi planifica singură.
- N-am nevoie… - Vom vedea.
Așa e.
- Vei fi ca o mireasă dificilă. - Crezi?
- Dar vei fi un mire dificil. - Probabil.
- Așa vei fi. - Am anumite preferințe, deci…
Asta mă bucură.
Nu vreau să mă lași să planific singură și tu doar să apari.
- Da. - Ar fi aiurea.
Ar fi un semn despre cum ar merge și restul relației.
Despre ce simțim.
Eu mă bucur, dar am emoții cu tema,
cu faptul că vrei o nuntă în negru.
- Mă… - Te stresează?
Te-ai gândit vreodată cum ar arăta o întreagă nuntă în negru?
- Da. - Intră toți îmbrăcați în negru?
Ar fi tare. Eu aș fi în alb, iar mirele, în smoching alb.
Ar fi foarte întunecată.
Nu chiar.
Eu voi lumina încăperea, în frumoasa mea rochie albă.
Dar de ce vrei să fie totul negru?
Ce-i cu obsesia asta pentru negru?
Iubitule, suntem negri!
Da, suntem, dar…
Îmi place culoarea neagră. E o culoare grozavă. Te face slab.
E sexy. E mișto.
Negrul nu e… Nu, iubito. Nu ne îmbrăcăm toți în negru.
Ești anti-negru.
Nu mă provoca!
Te iubesc.
- Te iubesc. - Stinge luminile!
Sting luminile.
Bagă-te sub păturică!
20 DE ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
Bună dimineața! Mergem spre Fredericksburg.
- Am făcut-o cum trebuie? - Nu, nu e ceva…
Nu așa îi spunem.
Garrett duce acasă o fată de la oraș ca să-i cunoască familia.
De fapt, ești dintr-o metropolă de pe plajă.
Deci nu ești chiar fată de la oraș.
Sunt sigură că e oraș. Cel mai tare oraș din America.
- Bine… - Și locuiesc în Washington.
Mai vorbim. Da, ești fată din Washington.
- Garrett aduce acasă… - Un analist politic.
Nu sunt analist.
Consultant politic.
Analizezi dosare și oferi consultații pe baza lor.
Jurnalul video s-a terminat.
CASA PĂRINȚILOR LUI GARRETT
- Deschid eu ușa. - O deschizi tu?
Intră!
- Bună! - Bună!
- Îmi pare bine.
- Ea e Taylor. - Te îmbrățișez.
- Bună! - Încântată.
- Bună! - Bună!
- Mă bucur să te cunosc. - Și eu.
- Încântată. - Ce faci?
- Bine. - Ea e Makayla.
Bună! Am auzit multe despre voi.
- Tristan. - Bună, Tristan!
- V-am luat flori. - Mulțumesc.
Le duc în bucătărie.
Ce frumos!
Asta e pentru dvs.
Da.
Frumos! Mersi!
- V-am luat și noi ceva. - N-o pune lângă astea!
- Voiam ceva pentru tine. - Ce drăguț!
- A noastră e cam anemică, dar… - Mi l-ați dat pe el, asta contează.
E un om bun.
Să vedem inelul.
- Drăguț. - A fost prima mea opțiune de la început.
Da. Eram foarte vulnerabili, asta e clar.
Asta mă șochează cel mai mult.
Nu ți-ai arătat niciodată sentimentele și n-ai vrut să vorbești despre ele.
- M-a surprins. - Tu l-ai convins. Bravo!
Cum s-o cuceresc fără să ies din zona de confort?
- M-am încălzit. - Aoleu!
Duminica, când luăm masa în familie, el e barmanul nostru.
E specialist în cocktailuri.
E ca la chimie. Apropo, ea a făcut facultatea de chimie.
- Super! - Îi iei locul.
Va fi noul barman.
Ea face Skinny Margarita.
Ingredientul secret e mierea. Eu i-am dat miere…
Noi avem multă miere.
Diploma de chimie e utilă când fac băuturi și în relația cu Garrett.
- Viața se schimbă rapid. - Da, incredibil.
Am auzit că părinții tăi nu voiau sub nicio formă să participe.
Ce se va întâmpla?
Cred că le era frică să nu se filmeze la ei acasă,
dar ei știu că e important pentru mine și că n-am cunoscut un tip oarecare.
Nu e stilul meu.
Deci sunt entuziasmați și au spus că vor să-l vadă.
- Da, sigur. - Ne străduim să îi convingem.
Aveți multe de rezolvat, de discutat.
- Da. - Cu ce te ocupi?
Sunt expert în energia verde.
- Da. - E un domeniu care se dezvoltă.
E o slujbă foarte sigură, ceea ce e bine.
E ceva esențial pentru mediul înconjurător.
- Și-a făcut masteratul la Johns Hopkins. - Impresionant.
- Mulțumesc. - Bravo!
- Avem amândoi tatuaje de tocilari. - Da.
- Avem multe în comun. - Da, suntem foarte compatibili.
A fost ciudat… Țineți minte, am luat cina și v-am zis:
„Mă îndoiesc că mă voi apropia de cineva acolo.”
Asta era părerea mea la început.
Taylor a reușit să mă facă să mă topesc de fiecare dată când vorbeam.
Am tot folosit cuvântul „magnetic”.
Intram în capsule și… mă atrăgea ceva.
Voiam să fiu acolo tot timpul
și simțeam că fiecare atom din corpul meu e atras de ea prin perete.
Garrett e foarte ocupat. Dacă ne întâlneam altundeva, n-am fi avut timp…
- Nu ne-am fi întâlnit. - Nu v-ați fi întâlnit altfel.
- Dacă ne întâlneam… - Ziceai: „Stai să văd, sunt liber…”
Exact, aș fi zis că sunt liber peste o lună.
Și nu poți construi o relație așa.
În capsule vorbeam în fiecare zi. Mi s-a părut perfect. A fost incredibil.
Vreau să fiu mereu cu ea.
Ați vorbit despre lucrurile grele? În căsnicie trebuie să faci concesii.
- Nu e ușor să crești copii. - Mie-mi spui?
Termină!
Da, am vorbit despre copii și despre multe alte lucruri.
Suntem întru totul de acord. Mai ales în privința copiilor.
E o decizie prea importantă ca să fie luată atât de repede.
Nu vreau ca el să sufere și n-aș vrea să suferi nici tu.
Vreau să eviți suferința.
Și vreau să o evite și fiul meu, pe care îl ador.
Da.
Și știu că părinții tăi te iubesc, iar eu…
Urăsc să plâng.
Vom ajunge și noi să te iubim.
Dar totul e prea rapid.
E singura ocazie de a te cunoaște și de a sta cu tine,
iar în două săptămâni suntem la nunta voastră, ceea ce e foarte…
Trebuie să luați mult mai multe decizii decât ar trebui
în prea puțin timp.
Parcă ați avea termene-limită de respectat.
- Da. - Și totul e din dragoste.
E greu să mă cunoașteți și să aveți încredere în mine așa rapid.
Nu am alt răspuns decât că îl iubesc pe fiul dumneavoastră
și cred că vom avea o viață minunată împreună.
Și îmi dau seama că e un om minunat
datorită familiei din care provine.
Din cauză că totul se întâmplă foarte rapid,
ne-am gândit că e mai bine să o luăm pas cu pas,
iar asta ne-a ajutat să realizăm ceea ce altfel nu am fi reușit.
Cred că, de fapt, ne-a făcut să discutăm mai mult
despre preocupările și temerile noastre.
Scopul nostru comun e să rămânem împreună,
să ne asigurăm că e ceea ce ne dorim
și că cei dragi au încredere în judecata noastră.
Asta a fost concluzia noastră.
Și, de asemenea, să-l tratăm pe celălalt cu respect
dacă vreunul dintre noi se răzgândește.
Garrett urăște când spun asta, dar am zis:
„Decizia care e cea mai bună pentru tine e cea mai bună pentru mine și pentru noi.”
E logic, da.
Vrem să ne respectăm reciproc indiferent ce se întâmplă,
să luptăm să fim împreună și să avem răbdare.
Da.
Vreau să vă mulțumesc dinainte dacă lucrurile merg cum trebuie.
Abia aștept să fac parte din partea familia voastră.
Și noi. Vedem că vă iubiți și aveți grijă unul de altul.
- Absolut. - E important.
Mulțumesc că m-ați primit la voi acasă. E minunat la voi și…
Mersi.
Știam dinainte că Garrett e un om minunat,
dar acum înțeleg de ce e un om atât de afectuos și de bun.
Mulțumesc.
- Te simți bine? - Da.
Am sosit!
Îți scriu mesaje sexy în timp ce gătesc.
Ce? Nu!
Am văzut tocmai când tăiam… Am zis: „Aoleu!”
Ți-a plăcut? Ce e cu florile?
- Am usturoi pe mâini. - Doamne!
- Îmi place cum îți stă părul. - Da?
- Îmi place și mai mult decât înainte. - Da?
Ce ai făcut azi?
- Am stat două ore în trafic. - A fost aglomerat?
- Am supraviețuit. - Da.
- Cum a mers cu munca azi? - A fost agitație.
A trebuit să văd ce s-a întâmplat în ultimele trei săptămâni.
- Te-ai dus la birou? - Nu.
Am lucrat de acasă azi…
Cred că e plăcut.
M-am dus rapid la apartamentul meu să iau niște haine și niște ingrediente.
Ești foarte sexy.
Și eu arăt bine stând degeaba, nu?
Da. Îți trebuie un pahar de vin. Poți să te uiți cum gătesc.
Mersi.
Mă duc la baie să mă aranjez.
Te ajut cu ceva?
- Poți să stai să te uiți. Relaxează-te! - Ce bine! Urăsc să gătesc!
Cum merge cu școala?
Eu…
- Ce e cu fața asta? - Mă simt copleșită!
Știu că ți-e greu să faci naveta.
Mă omoară naveta.
E bine că eu sunt flexibil și pot să mă mut la Baltimore,
fiindcă tu n-ai vrea să te muți.
- N-aș putea să mă mut. - Da.
Dacă nu te-ai muta tu, n-am putea fi împreună.
- Da? - N-aș putea face naveta.
- Arată bine. - Arată excelent. Și miroase bine.
Vreau să pun…
O să pun astea pe masă.
Stai jos! Uite sosul de soia și…
Vinul.
Verdictul!
- Păi… - Ce zici?
Tăiețeii sunt tari. Sunt al dente, nu glumă.
- Cum? Așa se pronunță? - Al dente.
Doamne!
- Tăiețeii nu sunt… - Ce tari sunt!
Aveam nevoie de asta. Era totul perfect.
- E o metaforă pentru viață. - Nu mă face să râd!
Să vorbim despre nuntă.
Vrem… un oficiant religios?
Laic? Sau spiritual?
- Ce vrem? - Trebuie să fie femeie.
- Bine. - Nu vreau să fie bărbat.
- Fără supărare. - Bine.
- Să nu fie cis și heterosexual. - Da, prefer pe oricine altcineva.
Bine. Și ceremonia…
- Să țină de spiritualitate. - Bine.
Dumnezeu să fie doar în fundal.
Mama ar avea un șoc acum.
- „Nu te însura cu ea!” - Da, mama are anumite credințe.
E încă foarte creștină.
Dacă n-ar exista niciun element creștin în toată ceremonia, nu i-ar plăcea.
E nunta noastră, dar trebuie să ținem cont și de părinți, de mame.
Crezi că ar trebui să-i cerem părerea?
Cred că ar vrea să mă vadă înainte de nuntă și să se roage cu mine.
Ar fi suficient pentru ea.
Credeam că mă voi mărita într-un templu.
- Într-un templu mormon? - Da.
Cum ai ajuns să decizi că religia nu va face parte din viața ta?
Nu urăsc religia. Știu că așa pare.
Dar când Dumnezeu e alb,
iar la biserică te învață credințele albilor,
începi să crezi anumite lucruri.
E totul foarte patriarhal și…
mai ales în Biserica Mormonă.
Îți înțeleg punctul de vedere.
Spun întotdeauna…
că cei mai buni oameni pe care i-am cunoscut au fost mormoni.
La biserică toți sunt foarte drăguți și generoși.
M-au ajutat într-o perioadă dificilă din viața mea.
Dar nu vreau să aibă legătură cu nunta noastră.
Vreau să fie clar pentru toată lumea că nu e o ceremonie religioasă.
- Bine. - Da.
Am fost la seminar, știu cum funcționează bisericile.
- Am crescut în cadrul bisericii. - Da.
Foc și pucioasă. Dacă nu crezi, ajungi în iad…
Chestii de genul ăsta.
Dar în sinea mea, mi-am pus mereu întrebări.
Probabil că încă mai cred într-o versiune a Dumnezeului creștin.
Nu știu, poate că există…
Să zicem că mor și există un Dumnezeu, iar eu stau în fața Lui.
Nu cred că El mă va judeca pentru că am întrebări.
- „El”? Nu neapărat. Nu știm ce gen are. - Așa e.
Dumnezeu, indiferent ce formă ar lua,
nu cred că mă va judeca pentru că am întrebări legitime.
Nu.
- Cred că avem vieți anterioare. Da. - Da?
- N-am dovezi. - Trebuie să vedem filmul Din alte vieți.
Da, dar vedem mai întâi Barbie.
- Ce? Barbie? - Barbie.
Nu pune pe același plan Barbie și Din alte vieți…
Barbie are un mesaj extraordinar.
M-a făcut să înțeleg că nu accept un bărbat care susține patriarhatul.
Era nevoie de Barbie pentru asta?
Înțelegeam și singură. A trebuit să uit ce am învățat în armată.
Oamenii nu-și dau seama cum te spală pe creier armata.
Și am fost în armată toată viața.
Am crezut cu adevărat în armată, am fost foarte patrioată și…
- Și acum ce crezi? - Mă simt cam prost.
Nu pot spune că armata nu are nimic pozitiv,
fiindcă mi-a schimbat viața și mi-a oferit șanse.
Când cineva zice: „Am beneficii…”
- Dar cu ce cost? - Distrugem alte țări?
- Spui că susții armata. - Nu susțin jumătate dintre acțiunile lor.
Nu sunt de acord cu ce facem în alte țări. Înainte eram.
James Baldwin a zis că își rezervă dreptul de a-și critica țara fiindcă e patriot.
Îmi place.
Încerc mereu să adopt perspectiva celor din afară.
Nu m-am născut aici. Acum locuiesc aici și înțeleg că sunt privilegiat.
Dar voi critica mereu
felul în care SUA au destabilizat țări întregi.
Din punct de vedere strategic, avem nevoie de armată. Susțin armata în sensul ăsta.
- Fără ea, am fi într-o poziție proastă.. - De ce?
Noi ne-am pus în situația asta destabilizând alte țări.
Ne-am dus în alte țări și le-am distrus. Am distrus alte comunități.
Nu ignor acest fapt. Sunt foarte critică.
Dar susțin trupele noastre.
- Da. - Marinarii, soldații, pușcașii marini.
- Susțin oamenii. - Oamenii care sunt…
Sunt exact cum eram eu. Nu le e ușor să-și facă datoria.
- Îi susțin. - Dar ei s-au înrolat.
- Da, noi ne-am înrolat. - Da.
Bine.
Da.
E mai nuanțat. Pentru unii, e doar o slujbă.
Și fac multe sacrificii.
Da, dar ei s-au înrolat.
- Vorbești de sacrificii… - N-ai niciun control.
Dacă ți se zice să omori pe cineva, trebuie s-o faci.
Te-ai înrolat! Nu-ți pune nimeni pistolul la tâmplă…
- Așa e. - Da.
Dar n-am înțeles cât de serios e.
Nu voiam să ucid oameni, chiar dacă m-am înrolat.
- E vorba de armată. - Da, știu.
Nu degeaba au arme.
- Știu, dar… - Arme și…
Poți să spui că sunt naivă.
Când am fost pusă în situația
de a apăsa pe buton ca să lansez o rachetă,
fiindcă era una dintre atribuțiile mele, mi-a fost greu
și le-am zis că nu pot să apăs pe buton și să dobor un avion.
Când m-am înrolat, nu mi-era clar ce urmează.
- Mulți se înrolează la 18 ani. - Da.
Văd lucruri îngrozitoare.
Soldații merg unde sunt trimiși.
Sunt niște copii și fac lucruri oribile.
Și e…
Nu cred că înțelegem ce ne angajăm să facem când ne înrolăm.
Bine.
- Ce e? - Nimic, doar…
Simt că mă judeci.
- Da? Îmi pare rău. - Simt că mă judeci.
Crezi că am dreptul să spun…
că sunt împotriva politicii militare și nu susțin ce facem în alte țări,
dacă m-am înrolat de bunăvoie și m-am angajat să fac tocmai asta?
Sunt ipocrită?
- Ești… - Ce am făcut eu în armată…
- Eu am… - Nu vreau să simți că te judec.
Știu că ai un suflet bun.
E în regulă.
- Nu mă simt confortabil. - Da. E în regulă.
Uneori e greu să te privești în oglindă.
Să zicem că mă întâlnesc cu un om care a fost profund afectat,
căruia i-a fost bombardată casă.
Nu știu dacă aș avea curaj să-i spun acestei persoane:
„Susțin în continuare trupele.
Îmi pare rău că ți-au bombardat casa. Eu susțin trupele.”
E dificil, pentru că îmi dau seama
că, deși n-am apăsat pe buton să lansez rachete,
am susținut operațiuni care ucideau oameni.
Știu că nu-ți place că am fost în armată.
Nu știu dacă acum doi ani ai fi vrut să fii logodit cu mine.
- Sincer, probabil că… - Nu.
În capsule, îmi doream să nu te definească serviciul militar.
- Nu. - Voiam să te cunosc mai bine.
Asta am făcut toată viața. Am crescut în baze militare de la doi ani.
Am făcut studii în lumea militară și am petrecut ultimii opt ani în armată.
E ceva major în viața mea.
Și sunt mândră de serviciul militar.
Susțin trupele. Vreau doar să știi.
Nu regret că m-am înrolat în armată.
Nu vreau să fie ceva de care să-ți fie rușine pentru că…
- Bine. - Da.
Faptul că am fost în armată rămâne…
N-aș suporta să-ți fie rușine că am fost în armată.
Nu vreau să fac pe nimeni să se rușineze de trecut.
- Da. - Cât timp trecutul e trecut.
Voiam să rămân la rezerviști.
Dar n-am mai suportat mediul ăla. Am plecat.
Dacă n-aș fi plecat, n-ai fi vrut să fii cu mine.
Da.
Probabil că n-ar fi mers, fiindcă avem poziții foarte…
Avem perspective foarte diferite.
Da.
Da. Asta e perspectiva mea.
Subtitrarea: George Georgescu