- Am o întrebare despre nuntă. - Spune!
- Cât de mult vrei să te implici? - Foarte mult.
Vreau să iau niște decizii despre flori, mâncare și tort.
Țin cont de părerea ta.
Ții cont de părerea mea? Poftim?
- Ții cont de părerea mea. - Da, de a noastră, de a ei, de a lor.
Înțelegi tu. E visul oricărei fete.
Îmi poți da sfaturi.
Dar nu poți decide tu. Îmi pare rău. Doar de data asta.
Bine. Eu aleg prenumele copiilor.
- Nu. Bine, al doilea prenume. - Poți da sfaturi.
Nu!
Bine. Prenumele băiatului.
- De acord. - Super!
DRAGOSTE PE NEVĂZUTE
19 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
Doamne! Ce tare!
- Mă gândeam că o să-ți placă. - Da, pentru că am insistat cu florile!
- Bună! Cum vă merge? - Bună! Bine, ție?
Super!
Eu sunt Hailey și vă voi ține un atelier despre flori presate.
Nu-mi vine să cred! Abia aștept.
- Hai să ne așezăm aici! - Bine.
Acum nu mai pot să îi ofer flori. Trebuie să fac ceva mai mult.
Sunt foarte entuziasmată!
M-am gândit că e o idee bună, după ce am uitat de chestia cu florile.
- Florile astea vor dura o veșnicie. - Mersi!
- Ați mai încercat să presați flori? - Nu.
Așa ceva facem?
Puteți pune la presat flori din buchetul de nuntă
și le veți avea pentru totdeauna.
Abia aștept.
Penseta vă ajută să manevrați florile.
- Tare! Asta la ce ajută? - La lipit.
Bine.
Asta e drăguță.
O să exagerez cu lipiciul.
- Ai pus cât trebuie. - Mă pricep la lipit figurine mici.
Nu știu dacă toți știu ce înseamnă.
- Știi? - Figurine de plastic.
- Da, și eu joc D&D. - Da?
Îi place la nebunie.
E distractiv!
E superbă!
Nu e un concurs, dar dacă ar fi…
- Alege, Hailey! - Nu pot alege!
- Prefer culorile alese de tine. - Nu!
Dar îmi place cum ai combinat tu culorile.
Cred că ai votat cu a lui.
Sunt obișnuită să câștig premiul pentru participare la multe…
L-ai primit pentru o operă de artă minunată.
- Da. - Mulțumesc.
- Îmi place. - Mulțumim.
- A fost grozav. Foarte tare! - Da, a fost grozav.
Cred că a mea e mai frumoasă.
Știi ceva? Ai dreptate.
- Mersi. - Ai dreptate.
- Ce tare! A ta arată excelent. - Mersi.
Sunt invidioasă.
Florile sunt frumoase.
Dar sigur unii își spun: „Dacă iau flori, o să fac sex.” E un avantaj.
Dacă faci ce trebuie și ești recompensat cu o partidă de sex…
Azi-dimineață, am făcut Pilates cu Taylor.
Cum îi merge cu Garrett?
Grozav. Tatăl lui Taylor e ca tatăl meu.
Serios?
Da, nu vrea să fie filmat,
dar el merge și mai departe…
Tata zice: „Nu vreau să fiu filmat, dar te voi conduce la altar.”
Nu e din cauză că nu vrea să te susțină.
- Vrea să te cunoască. - Da.
Pe de o parte, se gândește: „Abia aștept să-l cunosc.
Pare un tip cu capul pe umeri.”
Dar cel mai important e: „O iubești pe fiica mea?”
Da.
Tata mi-a șoptit de câteva ori la telefon:
„De unde știi că nu e un mincinos ca ultimul tău iubit?
De unde știi că nu e mincinos?”
E amuzant.
Cum te simți?
Abia aștept să-i dovedesc că avem sentimente autentice.
Mă simt relaxat pentru prima dată după mult timp.
Simt că sunt unde ar trebui să fiu.
Dăm noroc pentru…
O întâlnire reușită?
O întâlnire grozavă și flori care vor fi în noua noastră casă pentru totdeauna.
- Te iubesc. - Vor dura.
Delicios!
Nu, glumesc.
CASA PĂRINȚILOR LUI NICK
- Ai emoții, simt. - Ba nu, abia aștept să-ți arăt casa.
O să vezi poze drăguțe.
Să vezi ce obrăjori aveam când eram mic.
- Și pe ai tăi. - Nu sunt aici, dar…
- Bine ai venit! - Bună!
Unora s-ar putea să li se pară ciudat că locuiesc cu părinții,
dar i-am zis lui Hannah de la început.
- Ce de poze! - Da.
Știi cine e aici, nu?
- Tu? - Da.
Erai drăguț.
- Ți-am zis că eram bucălat. - Da.
Am jucat fotbal până acum câțiva ani,
deci n-avea rost să închiriez ceva și să plătesc chirie cât eram plecat.
Ei cine sunt?
- Părinții mei, în ziua nunții. - Serios?
Da. Tata era chipeș, nu? La fel și mama.
Stau într-o casă mișto în care stau și părinții mei.
Ei se bucură că stau aici.
Nu mă deranjează dacă vi se pare jenant.
Mie nu mi se pare. Îmi iubesc părinții și îmi place casa mea.
- Bine. Fă-mi turul! - Haide!
- Chiar sunteți catolici. - Da.
Mama lucrează nonstop la computerul ăsta.
E avocată. Îl iubește pe Isus.
- Știe că nu sunt religioasă? - Nu.
- O să-i pese? - Nu.
E important să vadă că ai valori sănătoase.
E frumos aici. Ai tăi gătesc pentru tine sau tu gătești tu pentru ei?
Mama gătește. Dar în ultima vreme, mi-au zis să le gătesc ceva.
- Interesant. - O saluți pe Peeka?
- E sperioasă? - Da. Ea e noua ta mămică.
Bună, Peeka! Aici are apă și mâncare?
Da.
- Tu o hrănești? Sau tatăl tău? - Tata o hrănește dimineața.
- Eu nu mă trezesc așa devreme. - Nick, ai 28 de ani!
- Asta e camera mea. - Nu era la subsol?
- A fost camera mea. - În copilărie?
Da. Ia uite!
- Ai citit cărțile astea? - Le-am citit pe toate.
Pentru școală. Am și multe haine aici.
Asta era jacheta mea de la fotbal.
Am și câteva tricouri.
Aici îmi măsuram înălțimea. Ultima oară am măsurat-o la 11 ani.
N-am crescut prea mult de atunci. Drăguț, nu?
- De când n-ai mai crescut? - De la 20-21 de ani.
Ești gata să trecem la ce e mai important?
- Da. - Pe aici.
- Camera holteiului. - Da.
- Bun-venit în beci! - E mare.
Nu vrei să inspectezi locul?
Nu, cred că mama ta a făcut curat înainte.
Nu, eu am făcut curat înainte să plec.
Păstrez mereu curățenia.
Aici e un fel de sufragerie.
- Aici lucrez. - Ai și birou.
Sunați la Nick Dorka de la Rice Properties Group.
- Ține-o! - Da.
Suni dacă vrei un agent imobiliar.
- Credeam că trebuie să cumperi o casă. - Zic…
Da.
Iar ea e Buffy. A fost prima mea jucărie de pluș.
Da.
Ăsta e dulapul tău?
- E o masă de biliard acolo. - Serios?
Da, dar ținem tot felul de chestii acolo.
Ai zis: „Am o masă de biliard acasă.”
- Exact. - Cu depozit deasupra.
Da, cu depozit deasupra.
Eu și tata veneam aici în fiecare zi și jucam biliard.
- Da? - Nu era așa dezordine.
Aici e locul unde se întâmplă magia.
- Da? - De fapt, nu se întâmplă.
„Mamă, tată, vin cu o fată acasă astă-seară.”
E ciudat, nu?
N-am prea avut iubite pe care să le aduc acasă.
Ești a treia persoană care vede camera mea.
Dar cred că n-a mers prea rău.
E stresant.
Am avut ceva emoții, dar tu mă accepți acum așa cum sunt.
E drăguț.
Când ai zis că ai acasă o masă de biliard…
Mă așteptam la un bârlog de burlac
cu masa de biliard în centru și un raft cu băuturi.
- Raft cu băuturi… - Da.
- Nu, băutura e sus. - Aș vrea să fii mai îndemânatic.
- Trebuia să alegi alt tip. - Da.
Nu poți monta un televizor. Tu ai montat oglinda?
Da, l-am ajutat pe tata.
Erau două.
- De când locuiești aici? - De vreo doi ani.
- Unde locuiai înainte? La etaj? - Da.
Imediat după ce ne căsătorim, ne vom mișca rapid, nu?
Ne putem muta aici imediat.
Nu cred că mă voi muta în subsolul tău.
O să te muți tu cu mine în apartamentul meu, nu?
- Ești gata să te muți? - Da!
Ce atmosferă mișto!
- Bună! - Bună!
Salut!
Sunt prietenele mele!
Mă bucur să te cunosc.
- Haideți să dăm noroc! - Bine.
Bine.
- Pentru Marissa și Ramses! - Marissa și Rams!
- Ne cunoaștem, în sfârșit. - Familia Prashad.
Viitoarea familie Prashad.
Cum a fost?
A mers foarte bine.
- Ne-a fost foarte ușor. - Da.
- Tot vorbim despre asta. - A fost foarte ușor.
Pe ce trebuie să ne concentrăm? Se apropie căsătoria.
E o decizie majoră, nu vrem să ne pripim.
- Da, am vorbit despre toate. - Despre multe.
Am vorbit despre traume, bani, stil de viață.
- Religie. - Da, religie.
Probabil că aseară a fost primul moment în care am avut…
- Nu știu dacă era o tensiune. - Nu chiar tensiune.
Pentru tine a fost mai greu, dat fiind subiectul.
Vorbeam despre serviciul meu militar.
E prima dată când iubitul meu nu zice: „E foarte tare că ai fost în armată.”
Ci mai degrabă: „Ei bine, știi… Dacă ai fi în armată, n-am fi împreună.”
Dacă s-ar întoarce în armată, ar fi o problemă?
- Nu mă întorc, dar dacă aș face-o? - Da.
Dacă ai face-o…
Da, e o limită.
Ar urma automat divorțul?
Da.
Ține de morală pentru mine. Politicul e legat de etic,
iar asta e ceva ce contravine convingerilor mele.
Deși o iubești?
- O iubesc. - Dar ați rupe-o din cauza asta.
Politica și toate aceste lucruri nu există într-un vid.
Ideile astea… chiar afectează oamenii.
Și simt că e foarte… legat de moralitate.
Dacă mă înrolez iar în armată,
am ajunge pe planuri morale diferite?
Da, am fi pe planuri morale diferite.
- A fost parte din viața ei. - Da.
Și e… Și eu am fost în armată.
- Da. - E ceva cu care ne mândrim.
Da.
Și colegii erau… E o parte importantă a vieții noastre.
Am o… Adică sunt foarte… Ador armata.
- Deci sunt… - Înțeleg că totul e foarte nuanțat.
Nu vreau să fac judecăți generale despre oameni.
Dacă ai fost în armată sau ai prieteni care poartă șapcă cu MAGA,
nu aș rupe-o imediat cu ei.
Am încredere în tine, în cine ești.
- Și voi crede că sunt oameni buni. - De unde ești?
- Sunt din Venezuela. - Bine.
Venezuela și SUA au o situație complicată. Am văzut și cealaltă parte a lucrurilor.
Cunosc păreri diferite, de exemplu despre chestii precum Palestina.
Și sunt mereu alături de cei aflați
sub călcâiul imperialismului american.
Îmi pare rău pentru acei oameni și mi-e greu să mă văd în viitor
cu cineva care este implicat în armată…
- …la modul activ. - Da.
- N-ar merge. - Da.
Gândim la fel despre tot, cu excepția armatei.
Dacă aveți o neînțelegere despre ce vreți să-i învățați pe copii,
ce repere morale vreți să aibă, ce faceți?
Da. Sau chiar și religia.
Ne vom învăța copiii despre religie,
și va fi la fel cu armata.
- Asta voiam să spun. - N-o să fac ce a făcut mama.
Ea insista să intru în armată.
Dacă copiii mei vor să intre în armată, îi susțin.
- Și tu? - Asta e chestia.
Eu le voi insufla anumite valori, dar sunt liberi să decidă de unii singuri.
Le voi zice că am fost în armată. Țin să știe că a fost parte din viața mea.
Dacă văd o navă, să spună: „Și mama a lucrat pe una.”
Vreau să-i învăț toate astea, ca să poată lua o decizie.
Revin mereu la faptul că noi comunicăm foarte bine.
Am discutat despre filozofie, viață, foști parteneri,
despre viitor și trecut, și am fost mereu la unison.
Dar mi-am dat seama din experiență
sau analizând relațiile mele din trecut,
că aveam în viața mea anumiți oameni cu care nu aveam valori comune.
Am zis că, dacă trec prin experiența asta
și sunt 100% sinceră despre ceea ce cred,
despre ce vreau să creadă și cum țin să-mi cresc copiii,
despre cum îmi văd viitorul,
voi găsi omul potrivit, și acel om a fost el.
Da.
- Și a mers. Sunt foarte fericită. - Și eu sunt fericit.
Ai o inimă de aur.
- Și Marissa are o inimă de aur. - Da.
Nu începe, Brenda! Termină!
Noi, prietenele ei, vrem ce e mai bun pentru ea.
Da.
- Brenda mă face mereu să plâng. - Știu.
- Scuze! - Haide, plângi puțin!
18 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
APARTAMENTUL LUI ALEX ȘI TIM
EXPERT ÎN STRATEGIE DE CONȚINUT
- Ne asortăm iar. - Știu.
Tata e singurul din familie care nu știe.
- Vrei să vorbesc cu el separat? - Da, separat.
Bine.
Vreau să intrăm și să stăm de vorbă.
Să zic: „El e bărbatul meu.
Ai întrebări? Acum locuim împreună.
Am participat la un experiment. Hai să-ți povestesc!”
Nu menționăm cererea în căsătorie.
„Am participat la un experiment ca să ne găsim perechea.
Acum vrem să vedem dacă putem locui împreună.”
- Și așa mai departe. - Bine.
- Apoi, vorbesc eu cu el… - Pe urmă.
- Ne ridicăm noi. El nu poate. - Bine.
- Are dificultăți la mers. - Am înțeles.
Eu, mama și frații mei ne vom ridica și vom veni aici.
- Sau altundeva. - Bine.
- Apoi, poți vorbi cu el. - Bine.
Până acum și-a făcut tot felul de griji:
„Când o să-mi cunoști familia, o să mă ceri de la tata? Va fi de acord?”
- De asta mi-am scos inelul… - Înțeleg.
Alex își iubește familia, de asta m-am îndrăgostit de ea.
Nu e singurul motiv, dar e important.
Familia e ca o extensie a ei.
- Ne vedem înăuntru. - Bine.
Mă întâlnesc cu oamenii pe care îi iubește iubita mea.
Sper să fie de acord cu direcția în care mergem.
- Bună! - Bună!
Eram afară cu Tim. Vine și el imediat.
Face grătar.
O să-l cunoașteți!
- Pe cine? - Bună!
Tată, te rog!
Abia aștept.
Mă bucur că ați venit. Mai ales pe voi doi nu v-am văzut împreună de o vreme.
Nu l-am mai văzut de mult pe Richard.
- Ce părere ai, tată? - Ce?
Despre întâlnirea cu Tim.
- Te deranjează? - Am de ales?
Te iubesc.
Și eu.
Tată, pe bune, oprește-te!
Vreau să-l cunosc.
- Nu pot spune că sunt încântat. - Bine. Înțeleg.
Să vă povestesc despre experimentul la care am participat și încă participăm.
- Ar fi bine. - Da.
E un om cu care am ales să fiu împreună.
Am discutat îndelung despre tot felul de lucruri,
despre trecut, familie și ce contează cu adevărat pentru noi.
Ne-am ales unul pe altul.
Locuim aici împreună,
dar vreau și să mă asigur…
că vă simțiți bine cu el.
Dacă voi nu îl plăceți, atunci nu mă văd căsătorindu-mă cu el.
Vine chiar acum.
- Bună ziua! - Bună!
- Ce mai faceți?
- Scuze! Pun asta jos. - Sigur.
- Ce mai faceți? - Bine. Tu?
- Bine. Dvs.? Tim. - Bine.
- Tim! - Îmi pare bine.
- Ian.
- Ce mai faci? Evan. - Bine. Tim.
- Domnule! - Tim, ce mai faci?
- Bine. Mă bucur să vă cunosc. - Și eu.
- Da, e o plăcere. - Vrei să stai aici?
Da.
- Vrei să le povestești despre tine? - Da.
Da. Sunt din Georgia, din Augusta.
Am lucrat mult în administrație. Acum sunt consultant la o agenție guvernamentală.
Înainte, am fost în Marină. O duc bine.
Mă gândesc cum vor arăta următorii 32 de ani din viața mea.
Da.
Ați discutat și v-ați dat seama
că aveți aceeași traiectorie în viață?
Categoric. Un lucru care ne-a apropiat e faptul că ne iubim familia.
Când mă gândesc ce parteneră de viață îmi doresc, e un aspect esențial,
căci mediul din care provii influențează în mare măsură ceea ce faci.
Iar ea vine dintr-un mediu foarte sănătos.
Familia e foarte importantă și pentru noi.
E interesant de văzut, fiindcă e sora voastră mai mare.
Și eu am avut două surori mai mari.
- Mezinul e o amenințare pentru societate. - La ei era invers.
Alex ține foarte mult la noi.
- Are un fel de instinct matern. - Da.
- Eu… - Sunt puișorii mei.
Trebuie să mai lucrăm la asta. Eu sar mereu să o ajut.
- Da. - Ea zice: „Nu, lasă-mă pe mine!”
- Mereu… - „Ai grijă să…”
- Da. - V-ați certat vreodată?
- Da. Spui tu… - Da.
Prima neînțelegere a fost în Mexic. Știți că eu vorbesc mult.
Când spune ceva, trebuie să mă obișnuiesc să o ascult,
în loc să-i spun pe loc ce cred eu, fiindcă trebuie să ne cunoaștem mai bine.
- Și ești hotărât să înveți. - Da.
- Lupta e pe jumătate câștigată. - Da.
Da.
- Tim! - Da.
În capsule, a fost vreo întrebare care te-a convins că Alex e aleasa?
Nu neapărat, dar au fost multe momente
în care am simțit că pot să-mi arăt vulnerabilitatea.
N-am plâns niciodată așa de mult.
- Serios? - Am plâns mult.
- În momentul în care… - Doamne!
A fost un moment remarcabil când i-am povestit despre sora mea
și am ajuns să plângem împreună.
Am două surori. Amândouă au murit.
N-am plâns niciodată cu cineva.
Mă gândesc: „Pe cine vreau lângă mine în cea mai rea zi din viață?”
Din toate punctele de vedere, ea e persoana
care mă acceptă și mă înțelege pe de-a întregul.
E bine.
- Știu că vă e foame, deci… - Da.
- Vrei să aduci platoul… - Aici?
- Da. - Am făcut patru fripturi.
- Sunt și aripioare de pui. - Bine.
Super.
- Arată foarte bine. - Mulțumesc.
- Vă place cum arată friptura? - Da.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Avem apă, limonadă, ceai. - Limonadă, te rog.
- Tim, pot să te întreb… - Desigur.
- Cât timp ai fost în Marină? - Aproape opt ani. Mi-a plăcut.
A fost foarte bine în Marină, dar e și mai bine că am plecat.
Mă bucur că am plecat. Dar nu regret perioada aceea, m-a ajutat.
Am învățat și am văzut multe.
A călătorit foarte mult.
M-a întrebat unde am călătorit eu.
În copilărie, una dintre primele călătorii a fost în Scoția, să-mi văd familia.
Și… N-ai fost niciodată în Scoția, nu?
- Nu, dar vreau să merg. - E frumos.
- Da. - Superb.
- Îmi place să joc golf, deci… - Doamne!
Da. Ador golful și whiskyul.
- Scoția e… - Da!
- St Andrews! - Da.
Și eu m-am născut în Anglia.
- Serios? - Și el, la fel.
Da, mi-a spus.
- Încă o coincidență ciudată… - Ce coincidență!
Tata era în armată atunci, în aviație. M-am născut într-o bază aeriană în Anglia.
- Bine. - Așa a ajuns și el aici.
Bunicul era în Forțele Aeriene. Când am auzit, am zis: „Ce?”
Mi-a zis că voiați să fie următorul Tiger Woods când era mică, deci…
E bine că vă interesează aceleași lucruri.
- Da. - Da.
Scleroza multiplă mi-a răpit plăcerea asta.
Da.
Altfel, ar fi mereu pe terenul de golf.
Da.
Ce impresie v-a făcut Tim?
- Foarte bună. - Da.
Mulțumesc.
Dacă nu vă supărați, aș vrea să vorbesc cu dl Byrd între patru ochi.
- Sunteți de acord… - Sigur.
- Îl scoateți pe Roddy afară? - Da.
Ne vedem mai târziu.
Hai, Roddy!
Dle Byrd,
când am cunoscut-o pe Alex în capsule, a fost o legătură profundă.
Simțeam că o cunosc dintotdeauna.
Și am decis că vreau să o iau de soție.
Dar știam cât de important e pentru mine să am această discuție cu dumneavoastră.
În capsule i-am citit lui Alex o scrisoare care vă era adresată dumneavoastră.
Dacă nu vă supărați, o să v-o citesc.
„Dle Byrd, eu am fost învățat să fiu înainte de toate recunoscător,
așa că vă mulțumesc că ați adus-o pe lume pe Alex
și că ați crescut-o astfel încât să înțeleagă ce e iubirea.”
Am noroc că am ne-am avântat amândoi și ne-am întâlnit în acest experiment.
Ați crescut o fiică generoasă, inteligentă, hotărâtă și puternică,
care mi-a oferit căldură, confort și liniște
de când i-am auzit vocea.
Înainte să-i fac ei promisiuni, vă promit dumneavoastră
că o voi trata cu demnitatea și respectul cu care aș trata o fiică a părinților mei,
așa cum sper să devină în curând.
Cu nemărginită iubire și respect în inimă,
vreau să vă cer mâna lui Alex pentru toată viața.”
Acum o să-mi adun gândurile.
E fetița mea.
Da.
Abia ne-am cunoscut.
Dar cred în tine.
Și cred în ce ai scris, în ce ai spus.
Cred că ai vorbit din inimă.
Da, domnule.
Și…
Te accept drept fiu.
Mulțumesc.
Înseamnă mult pentru mine. Pe cuvânt.
Da.
Da, domnule.
Aveți binecuvântarea mea.
Mulțumesc.
Înseamnă mult, pe cuvânt.
Bun-venit în familia noastră!
Mulțumesc.
Abia aștept.
Te rog, du-te și dă-le veștile bune!
Da. Mulțumesc, domnule. Mă întorc imediat.
- A fost de acord. - Da!
- Te poți întoarce. - Bine. Ajută-mă să mă ridic!
Tată!
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Noul meu ginere!
Mă faci să plâng!
M-am bucurat să-l accept în familie.
Și le doresc numai bine.
Unde e fiul meu? Fă cunoștință cu fratele tău!
- Salut! - Încântat de cunoștință, din nou.
Cumnat. Îmi place.
- Nu? - Nu-i așa?
Nu-mi fac griji în privința lui.
Tim pare un om foarte bun.
Mi-a plăcut foarte mult felul în care interacționează.
Dau senzația că se cunosc de mult timp.
- Bine. - Bine.
Îți va fi alături.
E fetița mea, așa că îi vreau doar binele.
De cât timp stai aici?
Stau aici de vreo șase luni.
Da?
Și a fost locul unde…
M-am tot plimbat în diferite orașe, dar mă întorc…
- Burghez… - Viață de corporatistă.
- Înainte de asta? - Da.
Asta e locuința principală, unde stă cel mai bun prieten al meu.
Eu am apartamentul de la demisol.
Ești gata să cobori în micul meu demisol englezesc?
- O iau înainte? - O iau eu.
Ține-mi corespondența!
Convocare ca jurat, somație, soți prin poștă.
Dă-mi-o înapoi!
Îmi place covorul.
Nici nu mă uit în sus.
Un smochin artificial. Nu e bine.
Bucătăria.
„Prefă-te că succesul e inevitabil!”
Nu avem nimic aici.
Doar niște bere.
- Și shake-uri proteice. - La ce mă uit?
Avem un vin alb.
Shake-uri proteice și bere. Ce facem aici?
Și vin alb, în caz că aduci o fată acasă.
E frigiderul unui burlac.
Ce e casa asta?
Ia uite!
- Aici vei sta tu. - Ăsta e biroul meu. Stai așa!
E pentru studiile biblice pe care le găzduiesc în fiecare seară.
Am rămas fără cuvinte. Doamne!
Iar asta e camera mea. Am un stil de viață minimalist.
- De asta ai etichete. - Am și uitat de ele.
Sacouri, ținute office.
Le-am furat de la un hotel.
Mă căsătoresc cu o infractoare.
- Îmi place casa ta. - Mersi.
Hai pe canapea!
Trebuie să vorbim despre cum vrem să trăim de acum.
Cred că ar fi bine să te muți cu mine în Fredericksburg
și să decidem apoi ce vrem să facem, dar ar trebui să discutăm.
N-ai mai locuit în alt oraș, nu?
Doar la facultate și vara trecută, când am stat în Virginia Beach.
Dar m-a atras întotdeauna San Diego.
M-am bucurat să-ți cunosc familia și să vă văd casa,
dar eu aș vrea să-mi cresc copiii în San Diego.
Mi-e foarte ușor să trăiesc acolo.
- Abia aștept să stăm puțin acolo. - Da.
Să vezi cum te simți înainte să te muți cu totul.
- Să mă conving că e o idee bună. - Da.
Îmi place California, dar e departe de ai mei, de asta e greu.
Când am discutat în capsule, am zis că sunt deschis.
Dar când ne-am logodit și am început să mă gândesc că e ceva serios…
Am încercat să-mi dau seama ce simt.
Știi, e…
Ți-am spus că țin mult la părinții mei și mă interesează calitatea vieții lor.
Și știu că le-ar plăcea să mă vadă cu femeia pe care o iubesc
și să am copii.
Și vor să facă parte din viața mea.
Când au auzit că mă gândesc să mă mut cu tine la San Diego, nu s-au bucurat.
Da.
Din perspectiva asta, nu mă entuziasmează mutarea.
Pe de altă parte, vreau să fiu cu tine, așa că mă entuziasmează.
Iau în considerare ideea, abia aștept să discutăm și chiar să o fac.
În Mexic, părea să te entuziasmeze ideea de a te muta la San Diego.
Așa că m-a surprins să aud că e, de fapt, o concesie serioasă.
Vreau să știi că apreciez acest efort și că merită să-l faci.
Și vreau să mă asigur că ai tăi vor simți că fac parte din familia noastră.
Putem alege momentul când vom face copii sau când ne vom întoarce aici.
Da.
Lucrez de la distanță, dar mă ocup de chestiuni federale.
- Și vin mereu la Washington. - Da.
Dacă ne mutăm la San Diego, nu înseamnă că nu ne întoarcem.
Vreau ca copiii mei să fie apropiați de bunici.
Nu vreau să se vadă doar o dată pe an, de Crăciun.
Să fie niște străini.
- Nu. - Nu asta îmi doresc.
Tata o să le facă toate poftele și apoi o să-i trimită acasă.
- Perfect. - Da.
Abia aștept să-i cunosc pe ai tăi. Vor fi bunicii copiilor mei.
Nu sunt doar părinții mei, am o familie foarte mare în San Diego.
Abia aștept să-i cunoști pe toți.
Odată ajuns acolo, cred că totul mi se va părea mai fezabil.
- Da. - Sunt mult mai convins.
După ce am stat și m-am gândit dacă sunt cu adevărat dispus să o fac,
pot spune că sunt nu doar dispus, ci chiar entuziasmat.
Cred că o să-ți placă.
- Te bucuri? - Sunt în extaz.
Mă simt vulnerabil fiindcă sunt atât de legat de tine.
Aș face orice să fiu cu tine.
Mă și sperie.
- Ești grozavă. - Și tu, la fel.
Ești exact cum îmi doream. Ne potrivim perfect.
Dacă te răzgândești, o să rămân cu ochii în soare. O să fiu distrus.
Merită, pentru că dacă nu mă implic total,
aș putea să te pierd.
Și prefer să-mi asum riscul.
Da. Uneori îmi fac griji…
că te vei răzgândi.
Abia aștept să ne trăim viața împreună.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
E incredibil.
Așa e. E nebunie curată.
- Știam că e posibil. - Să te întorci și să…
- Să fiu șomer. - Să n-ai slujbă.
Am avut o presimțire.
L-am întrebat imediat pe maistru: „Slujba mai e a mea?”
A zis: „Nu. N-ai aflat?”
E nasol, dar nu mă stresez.
- Faci față bine. - Ar fi plăcut să am slujbă.
Ai zis că cel mai mult ai stat fără slujbă o săptămână și jumătate.
Da. Până la urmă, nu depinde de mine.
- Așa e. Ține-mă la curent! - Deci…
- Da. - Poți conta pe mine.
O să te întrețin.
Mulțumesc.
Știu că e dificil. Nu ți-aș cere niciodată așa ceva.
Mulțumesc.
Te susțin.
Să știi că nu mă deranjează dacă mă tratezi ca pe un obiect sexual.
Mi se pare sexy. Serios.
Dacă vin acasă și-mi zici să mă dezbrac, o să zic: „Hai!”
- Eu nu… - „Sunt la dispoziția ta.”
- Da. - Știu, dar spun că dacă ai face-o…
- Am făcut sex și a fost fantastic. - Da.
Da, sigur.
Sexul e grozav.
Dar când ai început să ai dubii legate de căsătorie, mi-am zis:
„Nu vreau să fiu oricând la dispoziția logodnicului meu
care nu știe dacă vrea să se însoare.”
De asta n-am vrut. Altfel, o făceam.
Sunt bărbat.
Am o erecție și dacă bate vântul din direcția potrivită.
Cu femeile e mult mai complicat.
- Nu știu dacă e chiar așa. - Ba da.
Pe fiecare femeie o excită altceva.
Deși majoritatea nu știu ce le excită.
- Eu știu. - Deci nu îți pot spune.
Trebuie să ghicești tu.
Din fericire, ești cu o femeie modernă care îți va spune ce vrea.
Zi-mi! „Asta vreau, asta nu vreau.”
Vreau să nu mă mai împungi în fund.
- Da. - A fost din greșeală.
Îți plac chestiile anale.
Vorbești de pegging?
Nu mă deranjează,
dar nici nu e ceva ce abia aștept să primesc cadou de ziua mea.
- Îmi păstrez poponeața pentru soțul meu. - Înțeleg.
Sunt atâtea chestii în care poți să ți-o bagi!
Ananas, macaroane cu brânză.
- Macaroane cu brânză? - Da.
- Ai încercat? - Nu.
Nu te cred. Sexul e cel mai plăcut când…
Și de asta e așa de plăcut cu tine.
Când cineva e obsedat de păsărica ta…
Asta e principala atracție, nu?
Păsărica.
Îmi convine.
Să fim sinceri. Dacă aș avea păsărică…
Cum ar fi să fiu primul bărbat cu păsărică?
Aș putea compara nașterea cu o lovitură pe care o primești în ouă.
Da.
Nașterea e singura ocazie când o femeie înțelege
cum e când un bărbat e răcit.
Te simți bine?
Dacă aș avea păsărică, aș putea câștiga premiul Nobel.
Mă simțeam bine acum două minute.
- Eu nu vreau neapărat să fac sex. - Da.
Dacă nu vrei, n-aș vrea să simți că te forțez.
- N-ai face așa ceva. - Da.
M-ai lăsat să iau eu inițiativa. Vreau să mă simt în siguranță în relație…
Da, înțeleg. Când e vorba de sex, tu ar trebui să decizi.
Dar nu neapărat în materie…
de fantezii sexuale și chestii sadomaso,
dar ăsta e alt subiect.
Dar tu trebuie să decizi când te simți confortabil și când ești pregătită.
Ce zici de sexul anal? Nu…
Doamne!
17 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
Ce mizerie e aici!
Arăți bine.
Mersi. Și tu arăți bine.
E mizerie.
Sunt transpirat. Mă duc să-mi schimb cămașa.
Bine. Podelele se murdăresc repede. Am spălat pe jos ieri și deja e murdar.
Deja arată mai bine.
Mă simt ca acasă.
- După ce am făcut curat? - Da. Mulțumesc.
Cu plăcere.
Ne asortăm. Îți place?
- Te-ai schimbat tot în haine de lucru? - E același stil, dar altă culoare.
- Te întorci la birou? - Am de lucru.
- Pe Zoom? - Da, poate.
- Întreb pentru că te-ai îmbrăcat frumos. - Da.
Trebuie să vorbesc cu doi clienți noi și să le fac legătura cu creditorii…
- Te rog, duci tu gunoiul? - Da.
- Am dus gunoiul. - L-ai dus azi-dimineață?
Acum duci gunoiul fiindcă te-am rugat eu.
E bine că duci gunoiul sau scoți rufele din uscător dacă te rog eu.
Dar aș vrea să o faci fără să-ți spun eu de fiecare dată.
Duc mereu gunoiul.
Da, dar și ieri, și azi a trebuit să-ți spun eu.
Ar fi bine pentru noi și relația noastră să stabilim ce faci tu și ce fac eu.
Da, putem să încercăm.
Gunoiul va fi responsabilitatea ta.
- Tu duci gunoiul. - Bine.
Când speli, speli și hainele mele.
Luna e câinele meu, deci e responsabilitatea mea.
Acum, că ne căsătorim, fiecare preia și responsabilitățile celuilalt.
- Da. - Cât de des dai cu aspiratorul și mături?
O dată la două săptămâni.
O dată la două săptămâni?
Doar la subsol.
Ai fost la mine, e curat.
Eu dau cu aspiratorul zilnic.
- Din cauza Lunei? - Nu îi cade părul.
- E nevoie zilnic? - Altfel, e mizerie.
Eu dau cu aspiratorul și mătur zilnic, șterg praful o dată pe săptămână.
Duminica curăț pereții și plintele.
Apoi, spăl așternuturi și haine. Spăl frigiderul de două ori pe lună.
Dacă faci cumpărături, îmi scrii și mă întrebi ce vreau. Și eu fac la fel.
Dacă cumpăr mâncare de 300 de dolari pe săptămână, contribuim amândoi.
N-am dat niciodată atât de mult pe mâncare.
Eu cred că dau pe mâncare 300 de dolari pe săptămână. Mâncarea e scumpă.
- Să vorbim despre bani. - Da.
- Vrei să avem un cont comun? - Putem improviza.
- Deocamdată. - Eu nu improvizez.
Când ne căsătorim, dacă tu ai datorii de 50.000 de dolari
sau dacă eu am asemenea datorii,
datoria ta devine datoria mea.
- Da. - Și datoria mea devine a ta.
Banii contează într-o relație.
- E bine că n-am datorii. - Eu am luat un credit pentru studii.
N-o să-l plătești tu, dar să zicem că pățesc ceva…
- Da, îl preiau eu. - E o responsabilitate mare.
Fiecare are contul lui. Când facem copii, deschidem unul comun.
Sau avem un cont comun pentru economii și călătorii.
Sau pentru casă.
Împărțim chiria și întreținerea.
- Da. - Cine plătește facturile? Eu sau tu?
Tu ce zici?
- Eu am mai multă educație financiară. - Bine.
Nu e ceva rău, dar singura ta factură e de la mașină.
Nu știai dacă ai asigurare la mașină. O plătesc ai tăi.
O să te trec pe asigurarea mea de mașină și o plătim împreună
sau rămâi pe asigurarea părinților tăi?
- Care e avantajul dacă plătim împreună? - Că îți plătești singur facturile.
Când ne vom căsători, îți vor plăti ai tăi facturile sau le plătim împreună?
Plătim împreună.
Ai tăi îți plătesc telefonul. Ce ai de gând?
Într-un an sau doi, îl voi plăti eu.
Dar câtă vreme vor să-l plătească, eu nu mă opun.
- Și eu rămân cu abonamentul meu? - Da.
- De ce te uiți așa la mine? - Pentru că ai 28 de ani.
Sunt pe cont propriu de la 18 ani. A trebuit să-mi plătesc toate facturile.
Plătesc asigurare la mașină, asigurare medicală,
contribui la fondul de pensii, investesc în acțiuni.
- Nu mă pricep la acțiuni. - Da.
Dacă vrei să investești în acțiuni, îmi zici și te ajut eu.
Mi se rupe de acțiuni.
- Te învăț eu. - Tu te pricepi la sport?
- Nu. - Vezi?
- Dar banii sunt aici, iar sportul, aici. - Mai vedem noi.
- Ai câștigat bani uitându-te la meciuri? - Nici din acțiuni nu câștigi.
Ce sunt acțiunile?
Nu poți pierde bani investind în acțiuni?
Când investești, nu trebuie neapărat să riști.
Investești câte puțin în diferite acțiuni.
Cum n-am destui bani, risc puțin și câștig puțin, nu risc mult ca să câștig mult.
Contribuția ta la pensie e investită și în acțiuni?
Habar n-am. N-am investit niciodată în acțiuni.
Am un obicei prost, îmi place să fac lucrurile într-un anumit fel
și cred că metoda mea e cea mai bună.
Știu că e greșit, fiindcă oamenii vor să facă cum vor ei.
Dacă speli vasele sau faci patul într-un anumit fel, e în regulă.
Poate eu nu fac așa, dar fiecare face altfel.
Cred că suntem amândoi ambițioși.
Suntem curați, ceea ce e important.
Suntem buni la suflet. Și suntem cei mai buni prieteni.
Te-am acceptat așa cum ești. Mă obișnuiesc cu tine pe zi ce trece.
Știu să ascult. O să ascult mereu ce ai de spus.
Știu că uneori te îndoiești de asta, dar te voi proteja.
Bună!
Nu te-am văzut de mult. A trecut peste o lună.
- El e Tyler. - Ce mai faceți?
- Îmi pare bine. - Și mie.
V-am luat un cadou.
Lasă-mă să ghicesc! 1738.
Da. I-am spus.
Am început bine.
- Deci… - Ce se întâmplă?
- E singura mea fiică. - Da.
Din ce mi-a povestit, înțeleg că o faci fericită.
Ce te-a făcut să crezi că e femeia potrivită?
M-a făcut să simt că îmi pot exprima sentimentele în siguranță.
Mi-am deschis sufletul.
- Am vorbit despre toate cele. - Bine.
Lucruri pe care nu le-am mai discutat cu nimeni altcineva.
Mi-am arătat vulnerabilitatea. Înainte nu-mi dădeam voie să o fac.
Voiam să fiu bărbat, să nu plâng.
Dar acum mi-am dat voie să plâng. Iar ea mi-a zis că se bucură.
- Unde ai crescut? - În Pittsburgh.
Cu ea, pot să fiu eu însumi, să-i povestesc despre familia mea,
despre copilăria mea dificilă.
M-a acceptat cu totul.
E foarte deschisă și sinceră.
N-o spun pentru că e fiica mea, dar are toate calitățile.
- Da. - E și deșteaptă.
- E puternică. - E loială.
- Și sinceră. - Îți va alături.
- Da. - Nu te va abandona.
Nu. Și eu îi voi fi alături.
- Sigur? - Absolut.
Ce vrei să faci în viață? În ce domeniu lucrezi…
Acum sunt specialist în securitate. Lucrez la calculator, evaluez proceduri.
- Ești foarte deștept. - Nu chiar.
- Câți ani ai? - Am 34 de ani.
Era să zic 33. Am făcut 34 în ziua în care am cerut-o.
- Cererea în căsătorie e ceva serios. - Da.
- Ești pregătit? - Absolut, 100%.
Ca bărbat, cum o vei proteja? Pentru că ți-o dau ție.
Firește. Nu o voi înșela. Nu o voi minți.
- Bine. - Voi împărți totul cu ea.
- Nu îi voi înșela încrederea. - Bine. Am o întrebare importantă.
- Ce părere ai despre familie și copii? - Vreau o familie mare.
- Familia mea era mică… - Ești pregătit?
- Da, sunt foarte pregătit. - Ești sigur?
- Da, sunt sigur. - Vrea nepoți.
Deci nu vei mai trăi doar pentru tine.
- Ci pentru familie. - Pentru urmași.
- Să nu fiu părtinitor. - Da.
Pe tine nu te-am întrebat. Ce-ți place la el?
Am simțit că îmi pot exprima sentimentele de față cu el. Ăsta a fost primul lucru.
Iar apoi mi-au plăcut chestiile mărunte pe care le face de când stăm împreună.
E foarte galant.
Nu mă lasă să pun mâna pe nimic. Zice: „Nu, lasă-mă pe mine!”
- Îți deschid ușa. - Exact.
E ceva foarte rar în lumea întâlnirilor.
Generația noastră nu e așa.
Da, felul în care mă iubești…
N-am mai avut parte de așa ceva în relațiile mele din trecut.
Eu iau lucrurile în serios…
E singura mea fiică. O iubesc la nebunie.
- Da. - Pentru mine e foarte serios.
Lasă-ne puțin singuri!
- Da. - Să vorbim ca între bărbați.
- Vă las puțin? - Da.
- Bine, vă las puțin. - Bine.
Am o întrebare importantă.
O iubesc pe Ashley. O iubesc cu adevărat.
Credeam că știu ce e iubirea. Habar n-aveam.
Simt că nu ne poate despărți nimic.
Ei i-am pus deja această întrebare pentru că am cerut-o de soție.
Îmi dați mâna fiicei dvs.?
Categoric.
- Categoric. Știi de ce? - Apreciez.
- Ea te-a acceptat. - Da.
Îi vreau doar binele.
Vreau să fie fericită.
Și nu ia decizii cu ușurință.
Da.
Niciodată.
Da.
Am stat de vorbă cu tine. Te citesc, văd ce fel de bărbat ești.
Dincolo de ce ai spus, ai mult potențial.
- Da. - Văd asta în tine.
Realizează-ți potențialul, așa cum îți dorești.
Cu cât ești mai bun…
Cu cât îi va fi și ei mai bine. Da.
- Deci am un interes personal… - Da.
Vreau să mă asigur nu doar că reușești, ci că excelezi.
Da.
Fiica mea decide ce o face fericită.
Nu îi spun eu ce sentimente să aibă.
Dacă ea e fericită, și eu sunt fericit.
Dacă Ashley începe să vorbească altfel despre toate astea,
atunci intervine tata.
Până atunci, tata își vede de treabă.
Știi… Vorbeam despre tine.
Aveți binecuvântarea mea.
Mulțumesc.
Și…
Doamne, mă emoționez.
Doamne!
Fir-ar să fie!
- O secundă. Scuze! - Încet.
Da, aveți toată viața în față.
Sunt alături de voi.
Dar nu mă bag.
Aveți binecuvântarea mea, dar ea e singura mea fiică.
Da.
- Nu te juca! - Nu. O să am grijă de ea.
- Aștept cu nerăbdare viitorul. - La fel.
Sunt șocată.
Îmi pare foarte rău.
Nu-mi vine să cred.
- I-ai cunoscut familia? - Urma să ne întâlnim duminică.
Mi s-a părut foarte ciudat când eram la petrecere în Mexic
și mi-a spus…
„Într-un an, îmi vor scrie multe femei care vor vrea să mi-o sugă…”
- De ce ai spune așa ceva? - E dezgustător.
Aseară a zis că se duce să-și testeze calitatea somnului. A făcut ce a zis?
Nu știu. Aici n-a dormit.
E incredibil.
Îmi pare rău. Nu meriți să fii tratată așa.
Nu înțeleg de ce s-ar purta cineva așa cu tine.
- Și… - Îmi pare rău. E dezgustător.
E malefic.
- Îți scriu când termin. Mulțumesc. - Dă-mi mesaj și vin.
Când citesc mesajele alea pline de fetișuri…
- E dezgustător, Stephen! - Ai dreptate.
Ai dreptate.
Lasă teatrul! Știu că am dreptate.
Mai bine zi de ce ai făcut-o! De ce m-ai cerut de soție?
Ce cauți aici? Cine ești, de fapt?
- Chiar ți-ai testat somnul aseară? - Da.
- Serios? - Da.
Nu știu dacă să te cred.
În momentul ăsta, nu știu dacă m-ai crede indiferent ce aș spune.
E ceva ce ar trebui să cred?
Nu m-am prefăcut deloc.
Ba da, te-ai prefăcut că vrei să te căsătorești.
Nu m-am prefăcut.
Am făcut o greșeală prostească
pentru că eram beat și cineva mi-a trimis un mesaj.
S-a întâmplat azi. I-ai trimis mesaje azi.
Mesajele cele mai scârboase sunt de azi. Nu mă minți în față!
- V-ați scris azi? - Nu.
- Nu? Să-ți văd telefonul. - Am șters mesajele.
- Sigur. - Nici eu nu voiam să le văd.
Mesajele au început ieri și au continuat azi.
E…
Nu-mi amintesc să-i fi scris azi pentru că știam ce fac și dacă…
Aseară nu știai ce faci?
Știam ce fac și a fost o decizie proastă,
legată de discuția pe care am avut-o aseară…
Nu da vina pe mine pentru că ești scârbos!
E vina mea, eu am reacționat așa în urma discuției.
Îmi asum responsabilitatea. De asta îmi fac bagajul și plec.
Perfect.
Dar aș vrea banii pe care mi-i datorezi pentru ce am plătit în ultimele două zile.
Dacă nu te deranjează să-i transferi de pe telefon.
Poftim!
Mi-e și rușine când mă gândesc cât de mult suflet am pus.
Voiai să dai mâna cu tata weekendul ăsta…
deși plănuiai să mă înșeli?
Nu…
- Nu înțeleg. - Nu voiam…
Scuze!
Erai într-un centru de testare a calității somnului
și, deși ești logodit, îi scriai unei fete mesaje…
- Da, e… - Cu porcării. E dezgustător.
Ai dreptate. Nu pot să schimb ce s-a întâmplat.
Voi trăi cu asta pe conștiință.
Perfect.
Îmi pare rău că te-am făcut să suferi,
că ți-ai pierdut timpul, că am participat la show…
și că te-am dezamăgit.
Nu trebuia să particip la show.
Cum să spui așa ceva? Cât egoism! Ești un nemernic!
Mi-ai dat un inel de logodnă și acum zici că nu trebuia să participi?
Sunt… Îmi iei toate astea și…
Da, cu siguranță…
Cu siguranță, nu…
Cu siguranță, nu te merit.
Îmi pare rău.
Te las în pace acum.
Da.
Bună!
Cum a fost?
Sunt foarte tristă.
FIZICIAN
Îmi pare rău.
Mulțumesc mult.
Nu-mi vine să cred.
Subtitrarea: George Georgescu