-Маю запитання щодо весілля. -Яке?
Наскільки активну участь ти хочеш брати?
Дуже активну.
Я хочу приймати рішення щодо квітів, їжі й торта.
Я буду рада почути твою думку. Чесно.
«Рада почути твою думку щодо нашого весілля?» Що…
-«Рада почути твою думку». -Так, нашу, її, їхню.
Розумієш, кожна дівчинка мріє про це.
Тож ти будеш моїм радником.
Головний тут — не ти. Пробач.
Тільки цього разу.
Добре. Я оберу ім'я нашій дитині.
-Ні. Гаразд. Друге ім'я. -Можеш бути моєю радницею.
Ні!
Гаразд. Для хлопчика.
-Домовилися. -Чудово.
ЛЮБОВ СЛІПА
19 ДНІВ ДО ВЕСІЛЛЯ
Боже! Тут так круто!
Я подумав, що тобі сподобається.
Зрозуміла — через квіти!
-Привіт! Як справи? -Привіт! Добре, а ваші?
Чудово.
Я Хейлі, і я проведу майстер-клас із пресованої флористики.
Здуріти! Я вже не можу дочекатися.
-Тож, так, ходімо сюди. -Круто!
Я не можу просто подарувати їй квіти. Треба вигадати щось краще.
Я в захваті.
Я подумав, що забув про квіти,
а ці квіти — вічні.
Дякую, сонечко!
-Ви займалися пресованою флористикою? -Ні.
Ми таке робитимемо?
Можна взяти квітку, як-от з весільного букета, —
і зберегти ці спогади назавжди.
Я в такому захваті!
З пінцетом брати квіти буде легше.
-Круто! А це для чого? -Щоб клеїти.
Зрозуміло.
Ця гарна.
Здається, я перестарався з клеєм.
Ні, це ідеальна кількість.
Я часто клею маленькі фігурки.
Не знаю, чи хтось розуміє, що це означає.
-Ви зрозуміли? -Пластикові фігурки.
-Я теж граю в «Підземелля й дракони». -Справді?
Він дуже це любить.
Це весело!
Яка краса!
Ми не змагаємося, але якби змагалися, Хейлі…
-Хто, Хейлі? -Я не можу обрати фаворита!
-Ця кольорова гама мені більше до вподоби. -Чорт!
Але мені подобається, як ви збалансували кольори по всій поверхні.
Схоже, голос — за нього.
Я звикла отримувати трофеї за участь у багатьох…
Ваш трофей за участь — прекрасний витвір мистецтва.
-Так. -Дякую.
-Я в захваті. -Дуже дякуємо.
-Це було чудесно. Круто. -Це було чудесно.
Думаю, моє — гарніше.
Знаєш що? Так і є.
-Дякую. -Так і є.
-Круто! Твоє — таке гарне! -Так? Дякую.
Я тобі заздрю.
Квіти — це гарно. Так.
Упевнений, існують люди, які думають:
«Якщо я це зроблю, в мене буде секс». Це чудовий бонус.
Якщо ти робиш щось правильне — і тебе винагороджують сексом…
Сьогодні вранці я займалася пілатесом з Тейлор.
Як вони з Ґарретом?
Чудово. Тато Тейлор схожий на мого.
Серйозно?
Так, він не хоче зніматися,
тільки з ним трохи важче…
Мій тато такий: «Не хочу, щоб мене знімали,
але я піду з тобою до вівтаря».
Думаю, справа не в підтримці.
-Ні, йому кортить познайомитися. -Так.
Він частково такий: «Не можу дочекатися знайомства.
Він має голову на плечах».
Але, що важливіше: «Чи кохаєш ти мою доньку?»
Так.
Мій тато кілька разів прошепотів мені по телефону:
«Звідки ти знаєш, що він не бреше, як твій попередній хлопець?
Як ти знаєш, що він не брехун?»
Це смішно.
І що ти думаєш?
Я з радістю доведу йому, що це все — щиро.
Я вперше за довгий час розслабився.
Почуваюся так, наче я на своєму місці.
Вип'ємо за…
Вдале побачення?
Чудове побачення і ці квіти, які завжди будуть у нашому новому домі.
-Я тебе кохаю. -Бо вони не зів'януть.
Ням!
Ні, жартую.
ДІМ БАТЬКІВ НІКА
-Помітно, що ти хвилюєшся. -Не хвилююся. Скоріше радію.
Ти побачиш мої милі фото. Побачиш мої дитячі щічки.
-Вони були такі великі. -Батьки.
Так, їх тут немає, але…
-Ласкаво просимо! -Привіт.
Для когось те, що я живу з батьками, може бути недоліком,
але я одразу ж сказав Ханні, де я живу.
Так багато фотографій!
Так.
Ти ж знаєш, хто це?
-Це ти? -Це я.
Ти був милим малюком.
-Я ж казав, що мав велетенські щоки. -Так.
Кілька років тому я хотів стати професійним футболістом,
тож не було сенсу орендувати помешкання й платити, якщо я мене там майже не буде.
Хто це?
-Це мої батьки в день весілля. -Справді?
Так. Мій тато був красунчиком, правда? І мама теж красуня.
У мене є крутий дім, де живуть мої батьки,
і їм вони раді, що я тут.
Якщо ви вважаєте, що це принизливо, — гаразд.
Я так не вважаю. Я люблю батьків. Люблю свій дім. Мене все влаштовує.
-Проведи мені екскурсію. -Ходімо.
-Ти й справді ревний католик. -Так.
Тут працює моя мама. За цим комп'ютером, 24/7.
-Юристка від Бога. Вона любить Ісуса. -Так.
-Вона знає, що я не релігійна? -Ні.
-Її це хвилюватиме? -Ні.
Єдине, що для неї матиме значення, — твої позитивні риси.
Тут гарно. Твої рідні готують для тебе?
-Чи ти готуєш для них? -Зазвичай готує мама.
Але останнім часом мої батьки такі: «Приготуй щось».
-Цікаво. -Хочеш привітатися з Пікою?
Вона полохлива?
Так, вона полохлива киця. Це твоя нова матуся.
Привіт, Піко! Це вода та їжа для Піки?
Так.
Піку годуєш ти чи твій тато?
Тато годує Піку вранці.
-Я не можу так рано вставати. -Ніку! Годі, тобі 28 років!
-Це моя кімната. -Я думала, ти живеш у підвалі.
-Це моя стара кімната. -Твоя дитяча кімната?
Так. Заціни.
-Ти прочитав ці книги? -Я прочитав їх в юності.
У школі чи коли-там. Тут також багато мого одягу.
Ось моя футбольна куртка.
Я ще маю кілька футболок і так далі.
Тут я позначав свій зріст. Тут мені було 11 років. Тоді я зробив це востаннє.
Відтоді я не дуже виріс. Мило, правда?
-Коли ти перестав рости? -У років 20, мабуть.
Готова побачити головне?
-Гаразд. -Сюди.
-Кімната великого хлопчика. -Еге ж.
-Вітаємо в підземеллі. -Вона велика.
Хочеш попорпатися тут у всьому?
Таке враження, що твоя мама прибрала тут до мого приходу.
Ні. Це я поприбирав тут перед від'їздом.
Я завжди підтримую чистоту.
А тепер, так, це моя віталенька.
-Тут я працюю. -Власний офіс.
Якщо не знаєш, кому дзвонити, — Нік Дорка, «Райс Пропертіс Ґруп».
-Не загуби, добре? -Так.
Потрібен рієлтор — ти знаєш, кому дзвонити.
-Я думала, що будинок купиш ти. -Я кажу…
Так.
Це Баффі. Моя перша плюшева іграшка.
Гаразд.
Це твоя шафа?
-Там є більярдний стіл, але… -Більярдний стіл?
Так, але ми зберігаємо там усілякий непотріб.
Ти такий: «У моїй хаті є більярдний стіл».
-Так. -На якому — гора речей.
Так, на якому — гора речей.
Ми з татом щодня приходили сюди пограти.
-Так? -Тут було охайніше.
А тут відбувається магія.
-Так? -Магія, яка не відбувається.
«Мамо, тату, т-ш-ш. Я сьогодні приведу дівчину».
Це дивно, правда? Типу…
Я ще не приводив дівчат додому.
Ти третя людина, яка бачить це місце.
Але мені здається, що все пройшло непогано.
Це змушує хвилюватися.
Може, я трохи схвильований, але ти приймаєш мене таким, який я є.
Ні, це гарно.
Але ти казав: «Я маю більярдний стіл…»
І я очікувала… Очікувала побачити холостяцьке лігво.
Думала, що в куті стоятиме більярдний стіл, а на стіні буде алкоголь.
-Алкоголь на стіні. -Так.
-Ні, алкоголь нагорі. -Я б хотіла, з тебе був кращий майстер.
-Треба було обрати когось іншого. -Так.
Ти не можеш установити телик. Дзеркало повісив ти?
Я допоміг татові повісити його.
Їх було два. Його повісив я.
-Скільки ти вже живеш у підвалі? -Мабуть… роки зо два.
-А де ти жив раніше? Нагорі? -Так.
Щойно ми одружимося, події розвиватимуться швидко, так?
Ми, мабуть, почнемо жити разом.
Не думаю, що я переїду в твій підвал.
Ти переїдеш до мене, так? Переїдеш у мою квартиру.
-Ти готовий поїхати звідси? -Ще б пак!
Яка атмосфера!
МАРІССА ТА РАМЗЕС
-Привіт! -Привіт!
Привіт!
Це мої дівчатка!
Боже, рада познайомитися!
-Треба виголосити тост. -Гаразд.
Гаразд!
-За Маріссу та Рамзеса. -За Маріссу й Рамза.
-Рада нарешті познайомитися. -Майбутні Прашади.
Боже. Майбутні Прашади.
Так, то як усе пройшло?
У нас усе дуже добре.
-Усе так легко. -Так.
-Ми постійно про це говоримо. -Усе так легко.
На чому нам треба зосередитися? Весілля — не за горами.
Це важливе рішення. Таке не можна сприймати легковажно.
-Так, ми говорили про все. -Багато.
Ми говорили про травми, фінанси, спосіб життя.
-Про релігію. -Так, про релігію.
Учора ми, мабуть, уперше зіткнулися з…
-Не знаю, чи назвати це «труднощами»… -То не були труднощі.
Але мені здається, що тобі загалом було складно розмовляти на цю тему.
Ми розмовляли про мою військову службу.
Я вперше зустрічаюся з людиною, яка не каже:
«Твоя військова служба — це так круто!»
А скоріше: «Ну…» Ну, знаєте…
«Якби я була військовою, ми не були б разом».
Якщо вона повернеться до служби, це буде проблемою?
-Я не повернуся, але якби повернулася? -Так.
Якби ти повернулася…
Тобто, так, це, типу, межа…
Одразу розлучення?
Це… Так.
Це питання моралі.
Політичні погляди й етика — пов'язані між собою, і це…
Це суперечить тому, ким я є.
Незважаючи на те, що ти її кохаєш?
-Я її кохаю. -Ти покінчиш з усім лише через це.
Для мене політичні погляди й подібне не існують у вакуумі.
Просто ці ідеї… Вони зачіпають реальних людей.
І мені здається, що це дуже… Це питання моралі.
То якщо я піду в армію,
це означатиме, що в нас різні моральні принципи?
У нас будуть різні моральні принципи.
-Це було частиною її життя. -Так.
І це… Я також служила.
-Так. -І ми цим пишаємося.
Так.
І всі, хто служив із нами… То була важлива частина наших життів.
Я… Я настільки… Я обожнюю військову службу.
-Тож я просто… -Я розумію, що тут дуже багато нюансів.
Я не хочу когось різко засуджувати.
Якщо ви служили в армії,
якщо ви мали друзів, які підтримували Трампа,
я не почну вас одразу ж ігнорувати.
Я довіряю твоєму серцю й тому, яка ти людина.
-Я віритиму, що вони хороші люди. -Звідки ти.
-Я з Венесуели. Так. -Гаразд.
Венесуела й США мають складне минуле.
Я бачив другу сторону медалі,
чув різні погляди,
навіть якщо говорити про такі речі, як питання Палестини.
Просто я… Я завжди підтримую людей,
які перебувають під ударом американського імперіалізму.
Я співчуваю цим людям,
тож мені важко уявити, що в майбутньому
я буду з людиною, яка бере активну…
-…участь у військовому житті країни. -Так.
-Нічого не вийде. -Так.
Наші думки сходяться щодо всього, крім армії.
Якщо ви не дійдете згоди щодо того, як хочете виховувати дітей,
які моральні принципи хочете прищепити їм, то як вирішуватимете це?
Так. Навіть стосовно релігії.
Ми говоритимемо з дітьми про релігію,
але тут те саме, що й з армією.
-Я саме хотіла сказати. -Я не робитиму того, що зробила моя мама.
Вона сказала: «Ти маєш піти в армію».
Але якщо моя дитина захоче піти в армію, я її підтримаю.
-І ти теж? -У цьому й уся суть.
Я прищеплю дитині певні цінності й переконання,
але рішення вона прийматиме сама.
Я розповім, що я була в армії.
Я хочу, щоб вона знала, що це було частиною мого життя.
Якщо ми побачимо корабель, я скажу: «Ось чим займалася мама».
Я хочу розповісти їй про все це, щоб вона прийняла власне рішення.
Це те, що я постійно в нас помічаю — ми дуже ефективно спілкуємося.
Коли ми обговорювали філософські питання, життя, колишніх,
говорили про майбутнє, минуле — то завжди могли дійти згоди.
Але на цьому шоу я зрозуміла,
озираючись на всі свої минулі стосунки,
що я впускала в своє життя людей,
які мали інші моральні погляди, наші цінності не збігалися.
Я подумала: «Може, якщо піду на це шоу
і буду на всі сто чесною щодо свого ставлення до різних речей,
щодо того, в що я хочу, щоб вірили мої діти, як я хочу їх виховувати
й щодо того, якого майбутнього я хочу,
то знайду людину, яка буде зі мною згодна». І це він.
Так.
І це спрацювало. Я дуже рада.
Я також радий.
У тебе велике серце.
-І в Марісси велике серце. -Так.
Не починай, Брендо. Не роби цього.
І ми її друзі. Бажаємо їй найкращого.
Так.
-Бренда завжди змушує мене плакати. -Так.
-Вибачте. -Уперед. Не стримуй сліз.
18 ДНІВ ДО ВЕСІЛЛЯ
КВАРТИРА АЛЕКС ТА ТІМА
ТІМ, 32 КОНТЕНТ-СТРАТЕГ
-Ми обоє в зеленому. -Так.
Мій тато — єдиний у сім'ї, хто нічого не знає.
-Хочеш, щоб я поговорив із ним наодинці? -Окремо.
Гаразд.
Я хочу, щоб ми… Коли ми прийдемо, то почнемо говорити.
«Агов, це мій хлопець.
Хтось має якісь запитання? Ми зараз живемо разом.
Ми взяли участь у божевільному експерименті. Я все розповім».
Про освідчення можна не згадувати.
«Ми пішли на експеримент, щоб знайти пару.
Тепер ми перевіряємо, чи зможемо ми жити разом».
-І так далі. -Добре.
-І тоді я поговорю з ним -Ні.
-Він не зможе вийти. Ми всі вийдемо. -Гаразд.
-Йому важко ходити. -Я зрозумів.
Отже, я, моя мама й брати — ми всі встанемо й вийдемо сюди.
-Чи ще кудись, не знаю. -Добре.
-А тоді ти з ним поговориш. -Гаразд.
З наближенням цієї миті вона місця собі не знаходила:
«Коли ти зустрінешся з моїми рідними, спитаєш тата?»
«Мій тато погодиться?»
-Тому я й зняла каблучку, бо… -Я зрозумів.
Я закохався в Алекс через її любов до своєї сім'ї.
Це не єдина причина, та вона одна з головних.
Знайомство з ними — це як глибше знайомство з нею.
-Побачимося там. -Гаразд.
Знайомлячись із людьми, яких любить та, кого люблю я,
я сподіваюся, що їх влаштує те, як відбувається цей процес.
-Привіт. -Привіт.
Я була з Тімом. Він скоро вийде.
Він ще смажить м'ясо.
Ви з ним познайомитеся!
-З ким? -Привіт, сім'я.
Тату, припини.
Уже не можу дочекатися.
Я рада, що ви тут.
Особливо ви двоє, бо я вже давно не бачила вас в одній кімнаті.
Я давно не бачилася з Річардом.
-Що скажеш, тату? -Що?
Щодо знайомства з Тімом.
-Ти не проти? -Я маю вибір?
Я тебе люблю.
Тату, серйозно, годі вже.
Я хочу з ним познайомитися.
-Не скажу, що я в захваті. -Гаразд.
Зате чесно.
Я хочу детальніше розповісти про цей експеримент,
у якому ми зараз беремо участь.
-Було б добре. -Так.
Я зустрічаюся з ним, я його обрала.
У нас були безкінечні розмови про все на світі:
сім'ю, звідки ми, що для нас важливо.
Я обрала його, він обрав мене.
Ми живемо тут разом,
але я також хочу переконатися, що…
вам з ним комфортно,
бо якщо він вам не подобається, то я не уявляю себе з ним.
Він уже йде.
-Добрий день. -Привіт!
-Вітаю! Як ви?
-Даруйте. Я тільки покладу це. -Звісно.
-Мем, як ви? -Добре! А ти?
-Добре. А ви? Тім. -Добре!
-Тіме! -Дуже приємно.
-Як справи? Приємно познайомитися. -Ієн.
-Як справи? Еван. -Добре. Тім.
-Сер? -Як ти, Тіме?
-Дуже радий знайомству, сер. -Дуже приємно.
-Так, сер. І мені. -Хочеш сісти тут?
Так, звичайно.
-Розповіси їм про себе? -Звісно.
Так. Отже, я з Джорджії, з Оґасти.
Деякий час я працював на різних державних посадах.
Зараз я радник в державному агентстві.
До цього я служив на флоті. Я себе реалізував.
Я починаю задумуватися, якими будуть наступні 32 роки мого життя.
Гаразд.
Отже, коли ви з Алекс розмовляли,
то зрозуміли, що у вас однакові плани на життя.
Так і є.
Річ, на основі якої в нас виник зв'язок, — це сім'я.
Як на мене, в партнерці, в людині, з якою я будуватиму життя,
це найголовніше, бо середовище, в якому ви ростете
великою мірою визначатиме ваші дії.
І середовища, в якому росла вона, здається мені стабільним і чистим.
Сім'я дуже важлива для всіх вас.
Ні, за цим дуже цікаво спостерігати, бо вона ваша старша сестра.
Я мав двох старших сестер. Я молодший брат.
Молодші брати — загроза для суспільства.
Ми наче помінялися.
Алекс дуже дбає про нас.
-Вона нам майже, як мама. -Так.
-Я… -Мої дітки.
Над цим нам треба попрацювати, бо я такий: «Я сам».
-Так. -А вона каже: «Ні, дай мені!»
-Ми постійно… -«Дивися, щоб…»
-Так. -Ви вже сварилися.
-Так. Хочеш… -Так.
Наша перша сварка відбулася в Мексиці. Ви знаєте, що я люблю патякати.
Коли вона щось каже,
мені треба навчитися просто слухати її, а не казати:
«Ось що я думаю», — бо ми вивчаємо одне в одного.
-І ти хочеш вчитися. -Так.
-Це вже пів роботи. -Так.
Так.
-Отже, Тіме. -Так, мем?
Чи в кімнатах пролунало якесь питання, яке переконало тебе, що Алекс — та єдина?
Єдиного питання не назву. Гадаю, таких митей було безліч.
Я почувався в безпеці й міг розкритися.
Я зроду стільки не плакав.
-Серйозно? -Ми багато плакали.
-Щойно ми почали… -О боже.
Для мене визначним моментом
було, коли я поділився історією про одну з моїх сестер,
і ми обоє заплакали.
Я маю двох сестер, та обидві вони вже не з нами.
Я ще не плакав з кимось.
Я розглядаю стосунки через призму:
«Кого я хочу бачити поруч у найгірший день свого життя?»
Як не крути, вона — та людина,
яка приймає це й розуміє цю невід'ємну частину мене.
Це добре.
-Знаю, ви голодні, тому… -Так, дуже.
-Принесеш тарілки… -Вони там?
-Так. -Я посмажив чотири стейки.
-І курячі крильця для всіх. -Добре.
Круто.
-Виглядає дуже апетитно. -Дякую.
-Сер, бажаєте стейка? -Так, сер.
-Дякую. -Будь ласка.
Напої. Ми маємо лимонад, солодкий чай.
Лимонад, будь ласка.
-Тіме, якщо можна запитати… -Авжеж.
-Скільки ти прослужив у флоті? -Майже вісім років. Мені сподобалося.
Це було найкращим рішенням у моєму житті. Як і рішення покинути службу.
Я радий, що пішов, та ні про що не шкодую. Це дуже мені допомогло.
Я так багато дізнався, стільки бачив, стільки зробив.
Він був просто всюди.
Він спитав, де бувала я.
Я така: «Одна з моїх перших подорожей за кордон у дитинстві
була подорож у Шотландію, до родини».
А він каже… Ти не бував у Шотландії?
-Ніколи. А хотів би. -Прекрасна країна.
-Так. -Прекрасна країна.
-Я обожнюю гольф, тож це… -О боже.
Так. Я обожнюю гольф і віскі.
-Тож Шотландія… -Так!
-Сент-Ендрюс! -Так, сер.
Я народився в Англії.
-Серйозно? -Він теж.
Так, вона казала мені про це.
-Черговий дивний… -Який збіг!
Мій тато тоді служив у Повітряних силах.
Тож я народився на авіабазі в Англії.
-Гаразд. -Так було і з татом.
Дідусь служив у Повітряних силах.
Тож я така: «Що?»
Вона каже, ви хотіли, щоб вона стала наступним Вудсом,
коли вона була маленька, тож…
Круто, що ви маєте спільні інтереси.
-Еге ж. -Так.
Розсіяний склероз розлучив мене з гольфом.
Так.
Він увесь час грав.
Так.
Як вам знайомство з Тімом?
-Дуже добре. -Так.
Дякую.
Якщо ви не проти, я б хотів поговорити з паном Бьордом наодинці.
-Ви не проти… -Звісно.
-…погуляти з Родді? -Гаразд.
Зараз повернемось. Побачимося за мить.
Ходімо, Родді.
Містере Бьорд,
коли ми з Алекс познайомилися в кімнатах, між нами виник глибокий зв'язок.
Я знав Алекс ще до того, як її побачив.
І я вирішив, що хочу, щоб вона стала моєю дружиною.
Але… Для мене було дуже важливо поговорити про це з вами.
Отже, у кімнаті я зачитав Алекс листа, але він був адресований вам.
З вашого дозволу я вам його зачитаю.
Отже: «Містере Бьорд, перш за все,
мене вчили починати все із вдячності, тож дякую вам.
Дякую, що привели в цей світ Алекс,
дякую, що виростили її й за те, що розумієте, що таке любов.
Мені пощастило, що ми обоє ризикнули
і знайшли одне одного під час цього процесу.
Ви виховали, добру, розумну, завзяту й життєрадісну доньку, яка стала
для мене осередком тепла, спокою й миру,
щойно я почув її голос.
Перш ніж обіцяти це їй, я хочу пообіцяти вам,
що ставитимуся до неї з тією повагою й гідністю,
з якою ставився б до доньки власних батьків.
І я маю надію, що скоро вона нею стане.
З величезною повагою й любов'ю в серці,
я б хотів попросити у вас руку Алекс».
Мені треба зібратися з думками.
Вона моя крихітка.
Так, сер.
Ми тільки-но познайомилися.
Але я вірю в тебе.
І вірю в те, що ти написав, у те, що ти сказав.
Я вірю, що це від щирого серця.
Так, сер.
І…
Я приймаю тебе за свого сина.
Дякую, сер.
Це дуже важливо для мене. Справді.
Так.
Так, сер.
Я даю вам своє благословення.
Дякую, сер.
Це має величезне значення для мене. Справді.
Ласкаво просимо до нашої сім'ї.
Дякую.
-Уже не можу дочекатися. -Іди, повідом їм хороші новини.
Так, сер. Дякую, сер. Я зараз повернуся.
Він сказав: «Так».
Так!
-Можете повертатися. -Гаразд. Допоможете встати?
Тату.
Я тебе люблю.
Я теж тебе люблю.
Мій новий зять.
Годі. Я зараз заплачу.
Я з радістю прийняв його в нашу сім'ю.
І я бажаю їм усього найкращого.
Де мій син?
Познайомтеся з братом.
-Як життя? -Радий знову познайомитися.
Зять. Це приємно.
-Правда? -Розумієте?
Щодо Тіма я цілком спокійна.
Тім здається хорошою людиною,
і я в захваті від того, як вони ставляться одне до одного.
Вони так любляться, наче вже давно знайомі.
-Ну, гаразд. -Добре.
Він про тебе подбає.
Це моя крихітка, тож я бажаю їй найкращого.
Ти давно тут живеш?
Я живу тут десь із пів року.
Так?
Це місце, де…
Я то в одному місті, то в іншому, а тоді повертаюся…
-По-буржуазному… -Дівчинка з корпорації.
-Ось тут? -Так.
Отже, це головна частина будинку, де живе моя найкраща подруга.
А я живу в квартирі в підвалі.
Готовий спуститися в мій підвальчик в англійському стилі?
-Пропускаєш мене вперед? -Давай я.
Допоможи мені з поштою.
Лист із суду, прострочена квитанція, новий випуск «Завидних женихів».
Віддай.
Гарний килимок.
Я поки не роздивлятимусь.
Гаразд, штучний фікус. Недобре.
Ось кухня.
«Працюй так, наче успіх — неминучий».
Тут… порожньо.
Лише кілька пив.
-Там є білкові коктейлі. -На що мені дивитися?
Ми маємо пляшку білого вина.
Білкові коктейлі й пиво. Що тут відбувається?
І біле вино, на випадок, якщо ти приведеш якусь дівчину.
Це холодильник самотнього жеребця.
Що це за місце?
Ну ось.
-Тут ти й житимеш. -Це мій офіс. Секундочку.
Це для вечорів дослідження Біблії, які я тут організовую.
Я не маю слів. Впасти й не встати.
А це моя кімната. Я живу мінімалістично.
-Тому тут наклеєні ярлики. -Я забула про них.
Піджаки й робочий одяг
Речі, які я поцупила в готелях.
Я одружуюся зі злочинницею.
-Мені тут подобається. -Дякую.
Ходімо на диван.
Нам треба поговорити, як ми житимемо після цього всього.
Гадаю, було б логічно, щоб ти переїхала до мене у Фредеріксбург,
ми подумали, що хочемо робити далі, але нам, мабуть, слід поговорити про це.
Ти ніколи не жив за межами Фредеріксбурга?
Не рахуючи коледж і минуле літо, коли я жив у Вірджинія-Біч — ні.
Я завжди хотів у Сан-Дієго.
Я рада, що побачила твоїх рідних і дім твоєї сім'ї,
але я обожнюю Сан-Дієго, і це місце, де я хочу жити із сім'єю.
Це місце, де мені дуже легко живеться.
Я дуже хочу, щоб ми там побули.
Так.
Спробувати, як там живеться, перш ніж ти… наважишся повністю.
-Щоб мені було легше. -Щоб тобі було легше? Так.
Мені подобається Каліфорнія.
Але вона далеко від мого дому, і це важко.
Коли ми говорили про це в кімнатах, я сказав: «Я готовий».
Але коли ми заручилися і я задумався про це:
«Тепер усе серйозно…
Що я про це думаю?» Я багато про це думав.
Ну, знаєш, це…
Я вже казав, що дуже люблю своїх батьків,
і для мене дуже важливо, щоб вони нічого не пропускали.
Я знаю, що вони б дуже хотіли бачити мене з моєю коханою людиною
й щоб ми мали дітей.
І вони, звісно, хочуть брати в цьому участь.
Новини про те, що я обмірковую переїзд у Сан-Дієго заради жінки,
їх не потішать.
Так.
Тому, із цієї перспективи, це мене засмучує.
Але це також і тішить мене, бо це те, чого я прагну, — бути з тобою.
Тож я готовий прийняти твою думку,
з радістю обговорю це з тобою і, можливо, погоджуся на це.
У кімнатах
мені здавалося, що ти був би радий переїхати в Сан-Дієго.
Тому тепер мене трохи дивує, що для тебе це — велика жертва.
Я хочу впевнитися, що ця жертва добре обдумана
й варта того.
І я хочу бути впевнена, що твої батьки відчувають, що вони члени нашої сім'ї.
І я пропоную домовитися, що коли в нас будуть діти,
чи не буде, щоб ми приїхали сюди.
Так.
На щастя, я працюю віддалено, але через федеральні справи
-мені доводиться їздити у Вашингтон. -Так.
Це не означає, що ми поїдемо в Сан-Дієго — і зникнемо.
Я хочу, щоб мої діти мали теплі стосунки з бабусями й дідусями.
Щоб вони бачилися частіше, ніж раз на рік на Різдво.
«Хто ці люди?» Я не хочу, щоб так було.
-Ні. -Я не хочу, щоб у моїх дітей так було.
Мій тато відшмагав би їх — і відправив додому.
-Прекрасно. -Так.
Я вже хочу познайомитися. Вони будуть дідусем і бабусею моїх дітей.
Там не лише мої батьки. Ціла моя родина живе Сан-Дієго.
І я вже не можу дочекатися, коли нарешті познайомлю тебе з усіма.
Як я вже казав, коли я там побуваю, це набуде повнішого сенсу.
-Так. -Мені стане набагато спокійніше.
Гадаю, після того, як я все обдумав і сказав:
«Я готовий, та чи хочу я цього?»
Я точно можу сказати, що я не просто хочу цього, я зроблю це з радістю.
Думаю, тобі сподобається.
-То ти рада? -Я на сьомому небі.
Для мене це дуже сентиментальна мить, бо я віддаю тобі себе повністю.
І ти мені дуже подобається.
І це лякає.
-Ти неймовірна. -Ти теж.
Ти ідеальна пара для мене, і ми ідеальна пара одне для одного.
Якщо ти передумаєш або матимеш сумніви,
я виглядатиму, як дурень, і буду просто розчавлений.
Воно того варте, бо якщо я не віддаватимуся повністю,
то можу втратити тебе.
Я краще ризикну, ніж утрачу тебе.
Так. Іноді я дуже боюся, що…
ти передумаєш.
Але я вже не можу дочекатися нашого спільного життя.
-Я кохаю тебе. -І я тебе кохаю.
Це щось скажене.
Божевільне.
Страшенно божевільне.
-Я підозрював, що так буде. -Що ти знову…
-Буду безробітний. -Залишишся без роботи.
Я мав погане передчуття.
Тому, коли я прийшов на об'єкт, то спитав свого бригадира,
я сказав: «Я ще тут працюю?»
А він такий: «Ні, а ти не чув?»
Це відстій, але я цим не переймаюся.
Ти добре тримаєшся.
Було б добре мати роботу.
Але найдовше,
за твоїми словами, ти був у такому становищі півтора тижня.
Півтора тижня, так. Хай там як, я на це впливу не маю.
-Згодна. Повідом, якщо щось зміниться. -Тож…
-Гаразд. -Я не дам тобі пропасти.
Я буду твоєю мамцею, ти — моїм альфонсиком.
Дякую тобі.
Це важко, і я ніколи про таке не попросив би.
Тому дякую тобі.
Я з тобою.
Я не проти, щоб ти вважала мене своїм хлопчиком по виклику.
Мене це заводить. Чесно.
Якщо я зайду, а ти така: «Скидай штани», —
я скажу: «Поїхали».
-Я… Я не… -«Так, мем».
-Так. -Ні, але я кажу, що якщо ти…
-У нас був чудовий секс. -Так.
Ні, був, ще б пак!
У нас із тобою неймовірний секс.
Але коли ти почав хвилюватися через весілля,
я подумала:
«Я не буду йти на поступки нареченому, який…»
-Твоя правда. -«…не впевнений, що хоче одружитися».
Тому ми цього й не робимо, інакше я б це зробила.
Я чоловік.
Вистачить, щоб вітер дмухнув, куди треба, і я такий: «Чорт!»
Жінки набагато складніші.
-Не знаю, що в цьому складного. -Це складно.
Різниця в тому, що для кожної жінки існує окрема комбінація.
Але більшість жінок своїх комбінацій не знає.
-Я свою знаю. -Тож не може сказати, яка вона.
Треба самому здогадуватися.
На щастя, ти із сучасною жінкою яка все тобі скаже.
Говори зі мною. «Цього — менше, цього — більше».
Трішки менше штрикання в зад.
Так.
Я випадково.
Ти полюбляєш забави із задом.
Ти про пегінг?
Я не проти.
Не сказав би, що чекаю такої нагоди, як свята,
чи щось таке.
-Так. -Я бережу свою дупцю для чоловіка.
Справедливо.
Будьмо відверті.
Існує стільки речей, в які можна встромити свій член.
Ананас, миска макарону із сиром.
-Миска макарону із сиром? -Так.
-Ти таке робив? -Ні.
Я тобі не вірю. Я вважаю, що найкращий секс…
І тому з тобою мені так добре.
Але людина, яка просто одержима твоєю вагіною…
Довкола цього все й обертається, правда?
Довкола вагіни.
Авжеж, хай буде так.
Ні, будьмо чесними.
Якби я мав вагіну…
Уявляєш, як це — стати першим чоловіком, який має справжню вагіну?
Я зміг би порівняти біль
від удару по яєчках і пологів.
Гаразд.
Пологи — це єдина ситуація, в якій жінка може приблизно відчути,
як почувається чоловік, коли в нього застуда, ясно?
Тобі погано?
З тобою все добре?
Боже, мені б дали Нобелівську премію, якби я мав вагіну.
Дві хвилини тому нам було так весело.
Я не…
-Мені не потрібен секс. -Так.
Якщо ти не хочеш,
я не хочу, щоб ти почувалася, наче я тебе змушую.
-Ти б цього не зробив. -Так.
Ти дозволив мені вирішувати.
Просто мені треба відчувати стабільність у стосунках, бо…
Розумію. Так.
У цих питаннях останнє слово має бути за тобою.
Може, не в тому сенсі,
хто з нас домінуватиме в ліжку,
але це вже інша тема.
Але якщо йдеться про відчуття комфорту, чутливості й готовності,
так, останнє слово — за тобою.
Хай там як, як ти ставишся до анального сексу? Ні…
Господи.
17 ДНІВ ДО ВЕСІЛЛЯ
ХАННА ТА НІК
Яка гидота.
Маєш гарний вигляд!
Дякую. Ти теж гарна.
Тут огидно.
Моя сорочка тхне. Я швиденько перевдягнуся.
Гаразд. Ця підлога швидко брудняться.
Я лише вчора підмітала — і вже знову брудно.
Виглядає вже краще.
Тут стало затишніше.
-Коли я прибрала? -Так.
Дякую тобі за це.
Так.
Тепер ми обоє в чорному. Як тобі?
То ти перевдягнувся з костюма в костюм?
Той самий стиль, інший колір.
-Ти знову йдеш в офіс? -Я йду працювати.
-Через Zoom? -Можливо.
Я питаю, бо ти вирядився.
Так.
Я сьогодні знайшов двох клієнтів,
і мені треба переговорити з кредиторами…
-Винесеш це? Будь ласка. -Так.
-Я вже виносив сміття. -Ти виніс його вранці?
Якби я тебе не попросила, ти б його зараз не виніс.
Добре, що якщо я скажу: «Винесеш сміття?» — ти це зробиш.
Або: «Виймеш речі з сушарки?» — і ти їх виймеш.
Але ти сам маєш це робити. Я не хочу щоразу тобі про це казати.
-Я виношу сміття. -Це правда.
Але сьогодні й учора я мусила тебе попросити.
Для нас і наших стосунків було б добре, якби був розподіл,
що робиш ти, а що — я.
Так, я лише за.
Щодо сміття, ним займатимешся ти.
-Сміття виноситимеш ти. -Добре.
Коли переш речі, мої пери також.
А щодо Луни, це моя собака. За неї відповідальна я.
Але тепер ми одружені, і твої обов'язки — це мої обов'язки,
а мої обов'язки — твої.
-Так. -Як часто ти пилососиш і підмітаєш?
Раз на два тижні.
Ніку, ти пилососиш раз на два тижні?
Лише в внизу.
Ти була в мене. Я дбаю про чистоту.
Я пилосошу щодня.
-Може, це частково через Луну? -Луна не линяє.
-Чому ти пилососиш щодня? -Бо інакше стає брудно.
Я очікую, що… Я пилосошу щодня,
я підмітаю щодня, пил витираю раз на тиждень.
У неділю в мене генеральне прибирання: я драю стіни й плінтуси.
Я перу простирадла. Перу речі, які не встигла випрати.
Я мию холодильник що два тижні.
Якщо ти йдеш по продукти, напиши й запитай, що мені потрібно.
Якщо по продукти йду я, напиши, що треба тобі.
Якщо я купую продукти на весь тиждень і витрачаю 300 $, можна заплатити порівну.
Не думаю, що продукти коштуватимуть аж стільки.
Мені здається, я витрачала на продукти 300 $ за тиждень.
Продукти — це дорого.
-Фінанси, так? -Так.
-Не хочеш відкрити спільний рахунок? -Відкриємо, коли треба буде.
-Навіщо робити це зараз? -Я роблю все заздалегідь.
Бо коли ми одружимося, якщо ти заборгуєш 50 000 $
чи я заборгую 50 000 $, твій борг стає моїм боргом, так?
-Так. -А мій борг стає твоїм.
Фінанси — важливий елемент стосунків.
Добре, що я не маю жодних боргів чи позик.
Я маю кредит на навчання.
Ти його не сплачуватимеш, але, скажімо, щось трапиться…
-Так. Я приймаю це. -Це ж серйозна річ, правда?
У нас будуть окремі рахунки.
Можна об'єднати їх, коли в нас будуть діти.
Чи в нас будуть окремі рахунки й один спільний — для заощаджень, відпусток.
Чи для нашого дому.
Комунальні послуги й оренду ми сплачуватимемо порівну.
-Так. -Хто сплачуватиме рахунки?
-Ти займатимешся ними чи я? -А ти як хочеш?
-Я фінансово грамотніша за тебе. -Добре.
У цьому немає нічого поганого, але ти займатимешся лише рахунками за авто.
Ти навіть не знав про страховку, бо її сплачують твої батьки.
Про це я й хотіла спитати. Ти перейдеш на мою страховку?
Ми платитимемо за неї разом?
Чи ти залишишся на страховці своїх батьків?
Які переваги в тому, щоб мати спільне страхування?
Ти сам сплачуватимеш свої рахунки.
Коли ми одружимося,
твої батьки сплачуватимуть твої рахунки чи ти сплачуватимеш їх зі мною?
Сплачуватиму їх із тобою.
Твої батьки сплачують твій рахунок за телефон. Що робитимеш?
За рік чи два, мабуть почну платити сам.
Але якщо вони хочуть платити, я не проти.
-То за телефон я платитиму окремо? -Так.
-Чому ти так на мене дивишся? -Бо тобі 28 років.
Я живу сама з 18 років, тож я мусила сплачувати всі рахунки, так?
Я оплачую страхування автомобіля, медичне страхування,
роблю заощадження, вкладаю гроші в акції.
-Я нічого не знаю про акції. -Так.
Якщо захочеш інвестувати в акції, скажи, — я інвестую твої гроші.
Акції? Мені начхати на акції.
-Я можу тебе навчити. -Ти знаєшся на спорті?
-Ні. Але гроші — спорт. -Що ж, ну ось.
Так. Це ми ще побачимо.
Відколи перегляд матчів приносить фінансовий успіх?
А акції?
Що таке акції?
Хіба коли інвестуєш гроші в акції не буває так, що ти їх втрачаєш?
Інвестування в акції — це ризик, але не завжди.
Треба просто вкладати невеликі суми в різні акції.
У фінансовому плані я недурна, і я не маю стільки грошей,
щоб сильно ризикувати заради великої суми.
Твої заощадження прив'язані до акцій?
Я нічого не знаю. Я ніколи не інвестував в акції.
Гадаю, одна з моїх поганих звичок — це… Те що, я люблю, щоб усе було по-моєму,
і ніхто не може зробити все так добре, як я.
А це неправильно, бо кожен робить усе по-своєму.
Ти миєш посуд по-своєму, застеляєш ліжко по-своєму —
так ти це робиш, і це нормально.
Може, не так, як мені подобається, але це інше.
Думаю, ми обоє — амбітні.
Думаю, ми обоє охайні, а це важливо.
Ти маєш добре серце, я також. Мені здається, ми найкращі друзі.
Я прийняв тебе такою, якою ти є, але я звикаю до цього.
Я вмію слухати. Я завжди тебе вислухаю.
Знаю, іноді ти так не думаєш, але я захищатиму тебе. Чесно.
«ВАН НОМА СТЕЙШН»
Привіт!
Я цілу вічність тебе не бачила. Понад місяць.
-Це Тайлер. -Як життя? Як ти?
-Приємно познайомитися. -І мені.
Я маю подарунок для вас.
-Дайте-но вгадаю. «Ремі Мартін».
Так. Я йому підказала.
Непоганий початок.
-Отже… -Як справи?
-Це моя єдина дочка. -Так.
І з того, що вона мені казала, ти робиш її щасливою.
Що змусило тебе вирішити, що вона — твоя єдина?
З нею я відчув захищеність, що мої емоції в безпеці.
Їй я можу відкритися.
-Ми розмовляли про все.
Найглибші теми, щодо яких я коли-небудь комусь відкривався.
Я міг бути вільним та вразливим. У дитинстві мені цього бракувало.
«Ти чоловік. Будь сильним. Не плач».
І я нарешті зміг плакати.
Вона така: «Я люблю це в тобі».
-Де ти виріс? -У Піттсбургу.
-Піттсбург. Добре. -Так.
Вона дозволяла мені бути собою й розповідати про свою сім'ю,
яким було моє дитинство і як важко мені було.
Вона приймала в мені все.
Вона дуже щира й чесна.
Я кажу це не тому, що вона — моя донька,
але в ній ідеальне все.
-Так. -Вона має голову на плечах — усе.
-Тому я кажу, що вона сильна. -Не кине в біді.
-Так, щира. -Вона пройде з тобою все.
-Так. -Вона тебе не кине.
Ні. Як і я — її.
-Упевнений? -На всі сто.
То чим ти хочеш займатися? Я про бізнес, роботу…
Зараз я спеціаліст з безпеки. Це купа комп'ютерної роботи.
-Перевірка процедур. -Ти розумний.
Ні, яке там.
-Скільки тобі років? -Мені 34.
Мені виповнилося 34 роки в день, коли я освідчився.
-Зрозуміло. «Освідчився» — сильне слово. -Так.
-Ти серйозно налаштований? Ти готовий? -Більш ніж готовий.
Як ти можеш захистити її як чоловік? Бо я передаю її під твою опіку.
Так, звичайно. Я не обманюю. Я не брехатиму їй.
-Гаразд. -Я ділюся з нею всім.
-Її емоції захищені на всі сто. -Гаразд.
Маю важливе питання.
Як ти ставишся до сім'ї, дітей?
-Хочу велику сім'ю. Я ріс у невеликій… -Ти до цього готовий?
Так, більш ніж готовий.
-Типу… -Упевнений?
Так, упевнений. Повірте.
Він хоче внуків.
Ти більше не житимеш для себе.
-Для сім'ї, так. -Щоб мати, що передати.
-Не хочу здатися упередженим. -Так.
Я ще не поставив запитання тобі. Що тобі в ньому подобається?
З ним я почуваюся такою захищеною, що можу дозволити собі бути вразливою.
Це перша річ.
А далі — дрібниці, які він робить в реальному світі,
коли ми проводимо час разом, те, як він про мене дбає.
Він не дозволяє мені ні за що братися. Я кажу: «Я це зроблю». А він: «Ні».
-Облиш двері. -І двері, й усе решта.
І в нашу епоху дуже рідко трапляється,
щоб наше покоління так поводилося.
І, так, те, як ти мене кохаєш, —
такого не було в жодних із моїх колишніх стосунків.
Це не просто слова, коли я кажу… що вона моя єдина донька.
Я люблю її до смерті.
Так.
Для мене це — не жарти.
Їй слід відійти на хвилинку.
-Так. -Щоб ми поговорили як чоловіки.
-Залишити вас на секунду? -Так.
-Гаразд, так і зроблю. -Добре.
Я маю важливе запитання.
Я кохаю Ешлі.
По-справжньому кохаю.
Я думав, що знаю про кохання все.
А я не знав нічого.
І мені здається, що нас не розлучить ніщо.
Тож її я вже запитав, бо я їй освідчився.
Чи можу я попросити руку вашої дочки?
Авжеж.
-Авжеж. А знаєш чому? -Дякую вам.
-Бо вона погодилася. -Так.
Я бажаю їй найкращого.
Я хочу, щоб вона була щаслива.
І вона ретельно зважує всі рішення.
Так.
Геть усі.
Так.
Я порозмовляв з тобою.
Я читаю тебе, я оцінюю тебе як чоловік.
І хай там що ти казав, у тебе великий потенціал.
-Так. -Я бачу це в тобі.
Стань кращим чоловіком, яким ти хочеш бути.
Бо що кращий ти…
То краща вона. Усі ми. Так.
-Тому я особисто зацікавлений… -Так.
не лише в твоєму успіху, а й у тому, щоб ти себе перевершив.
Так.
Хто я, щоб судити, що робить мою дочку щасливою?
Хто я, щоб їй казати що вона має відчувати?
Їй добре, вона щаслива — і я щасливий.
Якщо Ешлі почне казати щось інше,
тоді татко вже втрутиться.
Доки цього не станеться, татко не заважатиме.
Знаєш… Ми саме говорили про тебе.
Я даю тобі своє благословення.
Дякую вам.
І…
Боже, я зараз заплачу.
Боже мій. Здуріти.
Якого біса?
-Дайте мені хвилинку. Вибачте. -Не поспішайте.
Отже, це подорож.
І я вирушаю з вами.
Я буду на задньому сидінні.
Я дав своє благословення, але це моя єдина дочка.
Так.
-Жодних дурощів. -Ні. Я дбатиму про неї.
-Я вже чекаю майбутнього. -Ми теж.
Я шокована.
Вибач.
Я не можу в це повірити.
Він знайомив тебе з сім'єю?
Мав познайомити в неділю.
Мені це здалося дуже дивним — коли ми були на вечірці в Мексиці,
і він сказав мені:
«За рік, коли купа жінок писатиме, що хоче відсмоктати мені…»
-Я подумала: «Чому ти це кажеш?» -Це огидно.
Учора він пішов на полісомніграфію.
Чи був він у клініці?
Я не знаю. Тут він не спав.
Я не можу в це повірити.
Мені дуже шкода.
Ти цього не заслуговуєш.
Не віриться, що хтось міг таке сказати, а тоді так учинити з тобою.
-І… -Мені дуже шкода. Це огидно.
Так не робиться.
-Я напишу, коли закінчу. Дякую. -Напиши — і я прийду.
Читати ті повідомлення, повні фетишизму й оргазму…
-Стівене, це огидно. -Твоя правда.
Ні, ти кажеш правду.
Годі вдавати! Типу: «Твоя правда». Я й сама це знаю.
Скажи ще щось.
Чому ти це зробив? Навіщо освідчився?
Чому ти сюди прийшов? Хто ти такий?
-Ти вчора був у клініці? -Так.
-Справді? -Так.
Що ж… Я не знаю, чи вірю тобі.
Не думаю, що ти зараз повіриш бодай у якісь мої слова.
А є щось, у що мені слід вірити?
Моніко, я нічого не вдавав.
Вдавав. Ти вдав, що хочеш одружитися.
Я цього не вдавав.
Я зробив дуже дурну помилку
коли будучи п'яним у клініці відписав на повідомлення.
Ти зробив це сьогодні, Стівене. Ти написав їй сьогодні.
Найогидніші речі ти написав сьогодні. Тож не тринди.
-Ви сьогодні переписувалися? -Ні.
-Ні? Покажи телефон. -Я видалив те повідомлення.
-Авжеж. -Я теж не хотів на нього дивитися.
Це почалося вчора й тривало донині.
Це…
Я не пам'ятаю, щоб я писав їй сьогодні, бо я знав, що роблю, і якщо…
А вчора ти не знав, що робиш?
Знав. То було дурне рішення,
яке наклалося на нашу вчорашню розмову…
Не звинувачуй мене в своїй огидній поведінці.
Я звинувачую в своїх діях себе, через те, як я сприйняв нашу розмову.
Я повністю відповідальний за це.
Я заберу свої речі — й дам тобі спокій.
Чудово.
Поки ти ще тут,
поверни гроші, які ти мені винен
за те, що я утримувала тебе минулі кілька днів.
Прошу вийняти телефон — і зробити переказ.
Ось.
Мене сповнює сором за те, скільки свого серця я віддала тобі.
І ти збирався на цих вихідних потиснути руку моєму татові…
коли планував зрадити мені?
Я не…
-Я нічого не розумію. -Я не…
Вибач.
Ти лежав у палаті в клініці
й, будучи зарученим, писав якійсь дівчині, що хочеш…
-Так, це… -…зайнятися збоченнями. Це огидно.
Твоя правда. Цього вже не зміниш.
Мені доведеться жити із цим.
Чудово.
Мені справді шкода, що я тебе скривдив,
що змарнував твій час, що прийшов на це шоу, і…
вчинив так із тобою.
Мені не слід було йти на це шоу.
Як же це егоїстично! Ти егоїстичний шмат лайна.
Ти каблучку мені на палець надів, і тобі не слід бути йти на це шоу?
Я… Це наче позбавити мене…
Так, я не…
Я не…
Я не заслуговую на хороше.
Пробач мені.
Я просто піду геть.
Так. Гаразд.
Привіт.
Як усе пройшло?
Мені так сумно.
ҐАРРЕТТ, 31 рік ФІЗИК
Моніко, мені так шкода.
Дякую вам.
Я не можу в це повірити.
Переклад субтитрів: Анастасія Хома