Kromě propojení mezi námi.
- Cítím lásku. - Když se na mě podíváš, je to ono?
- Jo? - Musím to říkat?
- Máš dobré srdce. - Přijímám tě, jaká jsi. Možná si to
nemyslíš, ale budu tě chránit. Vážně.
Vyberu jména dětí.
Ne. Prostřední.
Ne! Sedm dětí?
S tím nesouhlasím.
Jsi úžasná. A jsi pro mě ta pravá.
Jako bych tě znala už roky. Cítím, že všechno bude složitější.
- Předchází tě pověst přitažlivýho týpka. - Pane bože. To mě těší. Osobně jsem
ještě přitažlivější. Připadal jsem ti sexy?
Pomlouvali jsme tě.
Takže jsem sexy. Chci vidět, jak vypadají holky.
Nicku!
Ona žárlí. Nežárli!
Mám obavy. Uvidíme, jak moc flirtuje.
Kdybych požádal tvýho tátu o tvou ruku a on řekl, že k tomu nesvolí,
pochopil bych ho. Nezná mě.
Potřebuju to, abych byla u oltáře do dvou týdnů.
Už jste se pohádali?
Víte, že hodně mluvím, ale on mluví víc. Musíme se taky poslouchat.
Jsi v armádě.
Jo.
- Chtěla jsi mít kluka z armády? Jo. - Chtěla.
Svojí služby nelituju. Tak jo.
Ty mě soudíš.
Baví tě sex s kondomem?
Jo. Určitě bychom měli mít kondom.
Chci, aby sis to užila.
Neštve mě, že chceš pomoct známejm mít děti.
Ale jsou to tvý děti.
To jsem měla vědět, než jsem řekla ano.
Nechci, aby to takhle…
Skončilo.
13 DNÍ DO SVATEB
Tři, dva, jedna, super. Krásný prstýnek. Kdo ho vybíral?
Nick.
Ona mě nasměrovala.
Prima, a můžete se chytit za ruce?
Ne. Takhle.
Dobře.
Skvěle.
Mám delší ruce než ty.
- Musím ji pokrčit. - Asi jsi vyšší než já.
Máš krásný oči.
Jo. Nemáte stupínek, abych byl vyšší?
- Musíš si věřit. - Jasně.
Dejte jí ruce kolem pasu.
- Je vyšší než já. - Takhle. Jak na maturáku.
Ale asi ne na zadek.
Pokud chcete. Je to vaše fotka.
A další.
Super.
Tak a je hotovo.
Bezva.
Zrovna dneska máš podpatky?
Tobě to vadí?
Bylo prima udělat pár fotek. Jednou si řeknem, jak jsme byli sexy.
- Nicku vypadals dobře. - Jo.
Pro děti.
Dobře, mám tu vaše fotky. Ty jsou pro vás a ty pro vás.
- Díky. - Moc děkuju.
No jo.
- Vezmeš si tuhle a já tuhle. Do knížky. - Nechceš tu malou?
Chci ji jako záložku.
- Určitě to chceš takhle? - Ty nečteš. Je ti na nic. Zarámuj si ji.
Do zlata.
Jsou vážně pěkný.
- Koukni na to. - Ukaž.
Vyberu nejhezčí.
Koukni se. Tahleta je nejlepší.
- Jo. - Koukni.
Ta půjde na záchod.
Jo, jo.
Ta je nejromantičtější.
- Na nejromantičtější místo v bytě. - Jasně, jo. Já jsem tam často.
LÁSKA JE SLEPÁ
12 DNÍ DO SVATEB
Na co myslíš?
Na nic.
Na nic?
Na nic.
Máš starosti?
- Jo. - Jo.
Přemýšlím o tom, o čem jsme mluvili včera večer.
A ty teď pochybuješ.
Nemluvili jsme o tom na začátku a včera se ukázalo, že je to důležitý.
Co přesně myslíš?
Asi bys to neprodloužila ze tří na pět let, kdybychom to probrali dřív.
Teď mě zajímá, jestli se změnilo ještě něco dalšího.
- Věci se prostě někdy mění. - Jo, věci se mění. Jenomže to zásadní,
ty vážně důležitý věci nad těma teď hodně přemýšlím.
To je dobře. Je to dobrý.
Pojď dovnitř.
Jdu na záchod.
Potřebuješ chvilku?
Jdu na záchod. Jo.
Tak co uděláme?
Vajíčka s fetou a trochou čili.
Tak jo.
Ještě tady máme hrozny.
Proč se na mě díváš?
Protože ti nejde tajit, že nad něčím přemýšlíš.
To ne. Nejsem naštvaná.
- To já neříkám. - Nejsem.
Dobře.
Je to těžký, já vím.
Hlavně ty věci kolem sexu.
Rozumím tomu, že máš obavy a jsou oprávněný,
ale mně prostě jenom není dobře. Chybí mi vitamín D a mám před menstruací,
a když jezdím pořád do Baltimoru… je toho moc.
Nechci, abys byl nespokojený a neuspokojený
kvůli tomu, že mi není dobře.
- Rád bych tyhle věci s tebou probral. - Jen jsem myslela, že když je mi zle…
Nechci ti vysvětlovat proč.
Důvod, proč jsem s tím přišel teď je ten, že nemáme moc času do svatby a neříkám,
že je to problém. Myslím, že nebude.
Nebudu tě tlačit do ničeho, co nechceš. Nechtěl bych, abys cítila nějaký tlak a
- musela vysvětlovat, co cítíš. - Takže než projdeš tou
uličkou, čekáš, že něco uvidíš?
Tahle část experimentu je pro mě důležitá, protože se musíme ujistit, že je
mezi námi fyzická přitažlivost, že je tu ta touha, kterou očekávám v manželství.
Jo.
Máš pochyby.
Nejsou to pochyby. Je to velký krok. Když se ožením je to napořád. Já vím,
že tě chci. Nechci tu sedět a procházet
si tím s někým jiným.
Jen chci na sto procent vědět, že nemáme problém s něčím tak důležitým,
jako je intimita. Chci mít jistotu.
Není to v pohodě?
Trochu to skřípe. Všechno bylo fajn a teď se evidentně
s něčím potýkáš. A zdá se mi,
že se bráníš dotykům a tak. Teď to nevadí.
Jen chci vědět, že v budoucnu…
Že to tak nebude pořád.
Myslím, že jsem ti ukázala své city. Asi třikrát jsem ti řekla,
pojď si lehnout a laskej mě. Říkám tomu tak,
protože mi přijde, že tě to vzrušuje.
- Jo. To chápu. A je to v pohodě. Jenže… - Není to v pohodě, když říkáš, že není.
Neříkám, že není, říkám, že v budoucnu by z toho mohl být problém.
- Chápeš? - Dobře.
Jo.
Chápu.
Byla jsem dost vstřícná, nebo snad ne?
Byla jsi ke mně vstřícná. To nepopírám. Ale když něco začneš a potom řekneš ne.
Cítíš se odmítnutý?
Možná. Asi trochu. Ale respektuju tvoje pocity,
a když v tu chvíli necítíš, že to chceš nechci na tebe tlačit jenom
proto, že chci sex. Já tě miluju, záleží mi na tobě, chci tě. Jenom…
Je to velký rozhodnutí.
Jasně.
- Mohl bych? Promiň, já vím. Pokud nechceš… - Jo, dobrý.
Pořád si tě chci vzít za ženu. Chci tebe. Jenom bych si chtěl…
Mít jasno.
Věděl jsi, že je hodně mužů, co podvedou svou ženu,
když dostane rakovinu?
- Myslíš, že odejdu kvůli tvému zdraví? - Asi je to pro tebe problém. Nejen při
rakovině. Třeba i v šestinedělí, když žena nechce kontakt a možná i později, když
jsou děti větší. Dojde k tomu několikrát během našeho vztahu.
Bude to pro tebe problém?
To je dobrá otázka. Jo.
Takže…
Jde o velkou věc.
Tak jo. V pořádku.
Nemám kontrolu nad tím, jak se cítí moje tělo.
Nečekám, že budeš něco měnit nebo kontrolovat.
Jenom… jenom jsem chtěl mít představu o tom, jak to bude v budoucnu.
Bojím se, že to nezjistíme, protože máš strach.
Já nejsem někde na hraně a nechci opustit loď.
Pořád si tě chci vzít a pořád s tebou chci žít. Má budoucnost je tady.
- Dobře? - Jo.
TIMŮV DŮM
- Ahoj. - Ahoj.
- Ahoj! - To jsou mí rodiče.
- Dobře. - Moc mě těší.
- Mě taky. Jsem Alex. - Ahoj.
Zdravím.
- To je Alex. Má snoubenka. - Krásná dáma. Krásná.
Děkuju. Díky.
Víš, že mu říkáme Drakeu?
- Jo, řekl mi to. - Když lidi říkají „Tim“ jsem zmatená.
Myslím tím jeho, když řeknu „Tim“. Protože on je „Tim“.
On se neměl jmenovat Tim, ale to je fuk. Ta myšlenka toho experimentu v buňkách se
mi vážně líbí. A chtěla bych jen říct, že Drake je opravdu skvělý člověk. Je to
skvělý muž. A už i to, že se otevřel a dokázal mluvit…
Jo, byl zranitelný.
Někdy mi ta Drakeova zranitelnost připadá jako nutnost separovat se od lidí. Všimla
sis toho? Ano? Tohle rohodně zdědil po mně. Není to tak? Souhlasíš se mnou?
Jo.
A musel sis na to taky zvykat?
To rozhodně, jo.
- Jak to zvládáš? - Bylo to opravdu náročný, ale dávám mu
prostor, který potřebuje, aby se vrátil.
Řeknu ti, že to, že se potřebuje separovat a že
chce svůj prostor, to je právě on.
My jsme s Timem spolu už čtyřicet let a jsme úplně odlišní lidé. Poznáš
to nejspíš už po pěti minutách. Ale láska to všechno překoná,
pokud jste ochotní dávat a brát. Je něco,
čeho jsi ochotná se vzdát
kvůli manželství?
Myslím, že se nevzdávám ničeho
kromě svojí svobody.
Bereme manželství opravdu vážně a chceme, aby ta, kterou si Drake vezme,
to cítila stejným způsobem.
Nemyslete si, že to neberu vážně.
Rozvod nepřipadá v úvahu. Řekla jsem Timovi.
Tedy Drakeovi, že chápu, že mě žádá o ruku,
ale neřeknu to tátovi,
dokud on sám nepožádá o jeho svolení.
A pokud nám nepožehná, nemůžu to udělat.
My už jsme zažili leccos. A jakkoli jsme to měli těžké,
a jak odlišně jsme se k tomu stavěli,
má schopnost respektovat jeho názory a jeho
schopnost respektovat ty moje je to, co nás udrželo pohromadě.
Vím, že vaše rodina zažila leccos. Obdivuju vaše manželství.
Můj táta je s mou nevlastní mámou 25 let. Vím, že manželství není snadný.
Chci se ujistit, že vedle sebe budu mít partnera,
který se nesloží v žádné situaci. Na kterého se budu moct spolehnout,
i když ho budu někdy štvát nebo on mě a už nebudem zamilovaní,
bude to můj muž a budu ho ctít a nikdy ho nezklamu.
V dobrém i zlém a myslím to upřímně.
Pokud bude tvůj přítel a budete se spolu často smát, pak vyhrajete.
- Jo. - To je ta výhra.
- Jo. - Tati, nesedneme si venku?
Půjdeme na vzduch.
Budem venku.
Myslím, že je to milá dívka, se kterou můžeš strávit celý život.
Já ji vidím jako milou dívku.
Souhlasím.
Ze všech úhlů.
A cítil jsi to, než jsi ji uviděl?
Jo.
Napojili jsme se díky spoustě věcí. Je to moje první snoubenka, ale nemyslím,
že se shodneme úplně na všem, v těch nepodstatných věcech.
A ve fyzickém kontaktu. Já na to moc nejsem. Ale ona by to chtěla,
ale když se pohádáme, nechci se tulit.
Nevím přesně, o čem mluvíš, ale když jsi ve vztahu a v manželství,
musíš začít vnímat, co partnerku zraňuje.
Jo.
Chápu.
Nikdo není dokonalý. Dokonalost nenajdeš.
Když jsi s ní mluvil v buňkách a pak sis klekl, byl sis tím rozhodnutím jistý.
Musím ti říct, že je jedno, jak dlouho někoho znáš,
stejně tě čekají problémy.
Je to část procesu, kdy se dva lidé propojí.
Propojit dvě ega není snadné.
Chápu.
Souhlasíš?
Jo.
Cítím, že jsi připravený na manželství. Jsi připravený mít rodinu.
A až s Alex vytvoříte rodinu, bude k nám patřit i ona
a budeme vás podporovat.
Díky.
Věřím tvým instinktům. Věřím tvému srdci a tvé mysli.
Takže. Kam máme přijít?
Přijďte včas.
- Podíval ses na něj. - Jo.
PRACOVNÍK JADERNÉ BEZPEČNOSTI
Pokud něco považuju za naši přednost, tak je to schopnost spolu komunikovat.
Pročpak fňukáš?
Je smutná.
Je smutná?
Nebyla se mnou na gauči.
Nestěžuju si,
jenom jsem se v tobě hodně zklamala a snažím
se ukočírovat najednou milión emocí.
To, co říkáš, neberu na lehkou váhu.
Nemusela ses vracet. Nebo mluvit.
Jo.
Teď vidíš, jak vnímám náš vztah.
Jo.
V jiném případě bych to neudělala.
Chtěla bych si to promyslet a prvním krokem bude dozvědět se o tom víc.
Jo.
Mám kámošku. Chtěla s manželkou dítě, ale nemohly si dovolit dárce.
Bylo to jako by mi Bůh řekl, pomoz jim. Byl to dobrý pocit.
Vědí ty děti, jak vypadáš?
Asi ne.
No, teď už můžem jenom…
Pokračovat.
Tak to zkusíme?
Jo.
Jo, zkusíme to.
- Nevím, jak to zpracovat. - Já vím. Proto to jen zkusíme.
Nemusíš to přijmout. Když zůstaneš, budu spát tady. Opravdu. A dám ti dostatečný
prostor, i kdyby to došlo do bodu, kdy to dál nepůjde. Já to pochopím. Můžeš se
- probudit ve svatební den a odejít. - Nebo řeknu ne u oltáře.
To je jedno. Když neřekneš ano, nenaštvu se,
když to zkusíme. Ty jsi to zkusila, i když je toho na tebe hodně.
Připadá mi, že jsme spolu roky.
Jako bysme spolu byli vždycky.
Vždycky.
Mám strach.
Čeho se bojíš?
Že to nepůjde.
Tohle prostě, musí vyjít.
11 DNÍ DO SVATEB
Tohle bude sranda.
Zdravím.
- Vítejte. Garrett a Taylor? - Jo. Těší mě.
Moc mě těší.
- Taky. Díky za pozvání. - Pojďte se posadit a můžeme začít.
Dobře.
Táta mi dal dopisy mých prarodičů.
- Páni, to je poklad. - Je jich spousta. A ten, který jsem
si vybrala z té hromady den před naším zasnoubením byl ten, kde děda
žádal babičku, aby si ho vzala.
Byla tam všechna slova, která jsem se snažila najít já.
Všechno to, co jsem chtěla říct já. Moji prarodiče už dávno zemřeli,
ale byli součástí důležitého dne nevšedním způsobem.
Můžou být součástí i našeho svatebního dne.
- Určitě. Můžu se podívat? Jsou nádherné. - Jo.
Tohle se dneska už moc nevidí. Je to neobvyklé v dnešní době.
Je to neobvyklé. Neuvěřitelné.
Máme pořád hrozně moc práce, takže si píšeme dopisy a schováváme si je,
abychom je našli později.
Myslíme tak na sebe a mysleli jsme,
že na svatbě bude místo na psaní dopisů a možná to, co si napíšeme dnes.
Bude to jako motivace, kterou dáme nad to místo.
Jo.
Je tam věta, která se vás dotýká?
Myslím, že…
Nechci, abys oněměla a nemohla říct ano.
To je krásná věta. Bude prima,
když na téhle větě budete pracovat vy a Garrett se soustředí na větu,
která oslovuje jeho.
Dobře.
Co s tím? Přemýšlím nad tím, jak se píše A.
Jde ti to skvěle.
- Jo? - Jo.
- Ty na to koukáš? - Ne, ale vím, že ti to jde.
Co kdybychom udělali něco pro…
Tvé rodiče?
Hlavně pro tvou mámu.
Určitě ji to přinejmenším potěší.
Nechce se zúčastnit, ale můžem s ní o tom mluvit.
Myslíš, že nepřijde?
Bojuje s tím, ale možná uděláme něco…
Aby se cítila víc zapojená, víš?
Jsem si jistý, že tě přijme za svou dceru.
- Já vím. - Až přijde čas.
Stačí mi, když si mě budeš chtít vzít.
Je to jako bungee jumping.
Úplnej Spider Man.
Tohle je boží.
Pojď, slečno Karate, to zvládneš.
- Pane bože. Do háje. - Dělej. Jsi pomalej.
Do prčic, to je šílený.
To bylo ponižující. Musím se soustředit.
Jo, bolí to. Bolí mě… bolí mě z toho břicho.
Bolej tě koule? Dobře.
- Pěkný. - Díky.
- Byla to fakt sranda. - Byla.
Někde jsem byl lepší já a někde ty.
Jsme tým.
Komu to šlo líp?
Nejspíš tobě, ale já se učím rychle.
Tvá nemotornost je roztomilá.
- Nemotornost? Co tím myslíš? - Jo.
To, jak jsi se snažil projít a pak jsem to prošla já. Elegantně.
Jo, nešlo mi to. Dělal jsem to blbě.
Ne, šlo ti to.
- Vypadám jak blbec? - Jsem přísná.
Jo. Přijímáš mě takovýho, jakej jsem?
Jo. Jsi připravený se za dva týdny vzít?
Jo.
Díky setkání s tvou rodinu, která to schválila,
a s mou rodinou, která to schválila. Dostat požehnání pro mě bylo důležitý.
Je prima, když tě rodina podpoří, ale nakonec je mi jedno, co si myslí.
Jedině na mých názorech záleží. nikdo za mě rozhodovat nebude.
Jo?
Jo.
Tak. Neodpověděl jsi: Jsi připravený se oženit?
- Řekl jsem, že jo. - Dobře.
Chci se oženit. Uvědomil jsem si,
díky tvým těžkým otázkám, na čem zapracovat,
abych dospěl a mohl se oženit,
protože je to velký závazek. Já to vím.
Vždycky jsi myslel jen sám na sebe. To se změnilo. Chci,
abys aktivně poslouchal a byl partner. Nechci být vždycky ta první,
která začne nějaký vážný rozhovor nebo inicijuje sex. Myslím,
že všechno je o iniciativě. V buňkách jsi říkal,
že bys chtěl taky hodně číst. Takže už čteš?
Nebyla příležitost. Když mám trochu času, jako třeba včera, to jsem si mohl
- číst místo zápasu. - Jo. Jde o priority.
Jde o maličkosti. V Mexiku jsem měl problém
se světly a tebe naštvalo, že si s tím neporadím,
ale nešlo jen o to, ne?
A víš, v čem je celý ten problém? Neřekla jsi, že jsem hloupej, ale něco jako tohle
bys měl znát. Někdy mám pocit, že si myslíš, že jsem o něco horší, než jsi ty.
- Chápeš? Měla bys mě vnímat rovnocenně. - Až se tak začneš
chovat, budu tě tak vnímat.
Když jsem na tebe hrubá a řeknu něco zlýho, můžeš cítit, že si myslím,
že jsi horší nebo nedospělejší nebo že jsi hloupejší než já. Nechci,
aby ses takhle cítil, ale myslím si,
že když je ti osmadvacet měl bys některý věci znát.
Nejsem tady pro legraci, já tady hledám partnera na zbytek života.
- Jo. - Jo.
Chci to samý.
Chci být k sobě…
úplně upřímný. Pracuju na sobě, jak nejlíp to jde. Pokud vím,
jaký je můj konečný cíl a když tenhle cíl máme společný, snažím se ho naplnit.
Víc dělat nemůžu.
Chceš se za dva týdny vdát?
Jsem vyzrálá a připravená. Chci vědět, jestli jsi vyzrálý i ty.
Myslím, že jsem opravdu hodně dospěl od té doby,
co jsem s tebou.
Aniž bych si toho všimnul. Dospívám.
- Za skvělým mužem je ještě lepší žena. - Jo, určitě. Když se ti dívám do očí,
vidím ženu, do které jsem se zamiloval.
To je hezký.
Jo.
Chci si promluvit o plánování svatby. Mluvila jsem s koordinátorkou.
Jo.
Pojď do postele, mám tu překvapení. Podívej. Lístky růží.
Růžové lístky.
Tak jo. Uděláme to nevšedně.
Jak to chceš udělat nevšedně?
Nějak chytře.
- Tak jo. - Takže. Chceš tančit s mámou?
Jo, to bude fajn. Jo.
Co ty? Zatancuješ si s mámou?
Ne.
- Je to proto, že nechce? - Prostě ne. Já to nechci.
Tak jo.
Dobře, pokračuj.
Ptala se na otce, tak jsem řekla, že nás vychovaly mámy.
Tvůj táta zemřel a můj táta se rozhodl odejít. Chceš uctít památku svého otce?
Myslel jsem, že někde u vchodu. Tam, kde se lidi podepisujou, bysme vyvěsili jeho
- fotku. - Dobře.
Abych nezapomněla, mámy budou sedět vedle sebe.
To je dobrý nápad.
Nechci jít uličkou.
Takže sestoupíme z nebe? Přímo před oltář? Přijdeme z boku?
Můžem. Můžem. Tady bysme měli zůstat, jo? Tady je oltář. To jsem já, to jsi ty. Oba
se usmíváme, protože se cheme vzít. Máš srdíčka kolem hlavy.
Protože se bereme a ty řekneš, ano.
- Jo, jenže zlato, jde o to, že… - Dobře, promiň. Nesnáším to oddělení.
Spojujeme dvě rodiny, dvě skupiny přátel. Spojujeme životy. Všechno dáme dohromady.
Jo, to je fajn. Dobrej nápad.
Berem se jednou.
Jo.
Někdo dvakrát.
Jo.
Chci, aby ta svatba byla jiná než tvá první.
Určitě bude jiná.
Jo?
- Ale na to nemysli. - Nemyslela jsem na tvou předchozí svatbu.
Ale když to vidím, musím na tu tvoji svatbu myslet. Takže jo.
Už nechci nic plánovat bez tebe. Určitě.
A jak se teď cítíš? Povídej.
No, protože jsem to dostala, vrátila se mi zase energie
i s chutí na sex a tak.
Nějak jsme to zvládli, ne?
No jasně.
Rychle jsme to překonali, a to je dobře.
Tak to bude jednou za měsíc.
To nevadí. Jo.
Jo, nevadí to.
- Jasně. Jo. - Máš pochybnosti, jestli tu
svatbu dotáhneme do konce?
Nemám nějaké velké pochybnosti. Myslím, že to, co řešíme, je normální.
Že musíme plánovat, zjistit pár věcí. Trochu mě to rozhodilo.
Ale celkově si myslím, že nějaké zásadní pochybnosti,
které by mě trápily a mohly nás vykolejit, nemám.
Jsem moc ráda, že nemáš nějaký zásadní pochyby,
protože já bych nechtěla…
Snažím se být upřímná a nechci naléhat, ale chtěla bych mít jasno, než do toho
- půjdeme. - Nijak na mě nenaléháš, ale chceš
mít jasno v tom, jak to vidím já.
Jseš si jistej, že se máme vzít?
Jo.
- Vážně, jo. Jsem si jistý. - Vážně? Dobře. Chtěla jsem mít jasno.
Jo.
Jasně. Vidím se s tebou u oltáře a říkám ano. Sice jsem nervózní, ale když tě
vidím, uklidňuje mě to. Není z čeho mít strach.
To doufám.
- Vážně jo. Cítím se fakt dobře. - Fajn. Jo, taky to tak cítím.
Jsem si tím jistá.
Jo, půjde to.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
MANAŽERKA MÓDNÍHO OBSAHU
STRATÉG OBSAHU
- Ahoj. - Čau, jak je?
Dobrý. Co ty?
V pohodě.
Kdy budeš chtít mluvit?
Ještě jsem nejedla.
Nechceš mluvit teď?
Mám jít k tobě?
Rád bych s tebou mluvil napřímo. Jo.
Tak jo.
Co je?
Mám toho hodně.
Dobře.
Stalo se něco u mých rodičů, co se mi moc nelíbilo.
A co?
- Mám to říct? - Jo, jasně.
Chápu, žes byla ospalá, ale jeli sem deset hodin.
Kvůli tobě. A jakmile zhasly kamery, tak jsi odešla do ložnice.
Jsou to mí nejbližší. Nikoho jinýho nemám.
A ty ses rozhodla jít spát.
Jo.
A chci ti říct, že já bych nic takovýho neudělal.
Jo.
Jasně.
Nechci ti říkat, jak máš žít, ale tohle mi vadilo.
Byla jsem vyčerpaná. Ráda si zdřímnu. Hodiny jsme mluvili o tobě a o tom,
co pro ně budu znamenat já. Jak se o mě můžeš opřít.
Pokud to pro tebe tolik znamenalo, měla jsem zůstat.
Snažil jsem se ti to přece říct během celého dne.
Můžu tě zastavit?
Jo.
Říkáš, že ses mi to snažil říct. Mluvila jsem s tebou třikrát a v pět hodin jsi mi
- napsal… - Ale většinu dne jsi spala, což nevadí.
Spala jsem jenom hodinu.
- To je jedno, ale včera jsme si nepsali. - Od pěti do šesti.
- Říkám… - Neodpovídala jsi mi.
- Ne, ne, ne, počkej. Tohle se mi nelíbí. - Necháš mě doříct, co
chci? A pak můžeš mluvit.
- Nelíbí se mi to. Ty lžeš. - Řeknu svou verzi a ty řekneš svou.
Tak jo.
Je to tak možný?
Určitě.
Dobře, tak měl jsem pocit, že jsi se mnou včera nekomunikovala.
Řekli jsme si jenom, kdy přijdeme domů a co bylo s tvým autem.
Napsal jsem. Gratuluju, že ho máš zpátky. Dávej pozor.
Jo.
A tvoje odpověď byla jenom… Jo. Napsal jsem. Dávej pozor na gumy. A nic víc.
- Já řekla, no, jasně. - A já ti neodpověděla.
To vlastně nevadí, ale jde o to, že jediný rozhovor, který jsme vedli, mi
- připadal. Můžu to doříct? - Dobře. Protože jsi pracoval.
- Jsem teď zmatená. Co bylo špatně? - Chci to vysvětlit.
Vysvětlíš to ty nebo…? Dobře. Když jsi mi zavolala, vybrala sis čas, kdy zavoláš a
v tu chvíli jsem to cítil tak, že jsem si s tebou celý den nemohl promluvit a teď se
mi nechce. Nemůžeš diktovat, kdy spolu budeme mluvit.
No tak mluv.
Dobře. Včera jsem byla v práci, byl to dlouhej den.
Celej den mluvím s lidma.
Volala jsem ti a řekla, co se děje během dne.
A napsala jsem ti zprávu, že už mám auto. Tys napsal:
„Dávej na něj pozor.“ A já na to: „Dobře. “
A tys napsal: „Dávej pozor na gumy.“ Nechala
jsem to být. Dobře, chápu. Četla jsem tvoji zprávu.
Kdybys mi napsal: „Hele, vadí mi,
že jsi mi neodepsala.“
Jak jsem to měla vědět?
Pak, když jsi mi volal, spala jsem, protože jsem na nohou celej den.
Tak jsem si zdřímla a pak jsem ti hned zavolala. Řekls, že teď nechceš mluvit.
Dobře. Možná, kdybych ti řekla, že si chci povídat, bylo by to jiný.
Nic jsem ti nediktovala. Jen jsem se snažila vysvětlit,
že tohle bych chtěla. A ty jsi mi mohl říct. Nelíbí se mi,
když spíš, když jsou tu naši. Já se snadno unavím.
A nevím proč. Nevymlouvám se.
S tvými rodiči jsem mluvila čtyři hodiny. Nenapadlo mě, že by nějak vadilo,
že si na hodinku zdřímnu. Vážně ne. Když ti to vadilo, měl jsi mi to říct.
Nic jsi mi neřekl. Nečtu tvý myšlenky.
Chceš, abych se stala tvojí ženou, a abych dělala všechno perfektně,
podle tebe, ale to nedokážu, pokud mi neřekneš,
co chceš. Musíš o tom se mnou mluvit. Budu ti naslouchat a zkusím tě pochopit.
Přesně jako včera, když jsem ti zavolala a tys mi řekl.
Ty mě vůbec neposloucháš. Zranilo mě to. Odstrčil jsi mě od sebe.
Zranil jsi mě. Brečela jsem,
protože jsem nechápala, co se děje. Musíš přiznat,
že to není jako v těch buňkách. A já neříkám,
že je to jenom tvoje vina. Jsme v tom oba.
Jsou to maličkosti a já se opravdu snažím.
Potom, co jsem zvážil, co chci od života a od své ženy,
musím být upřímný a odpověď na to, jestli to bude fungovat, je: ne.
Dobře.
Tak jo.
Jestli ses už rozhodl, mám toho hodně, co ti chci říct.
Poslouchám tě.
Co?
- Poslouchám tě, jestli chceš, ale říkám… - Posloucháš mě jen ušima nebo máš mysl
otevřenou tomu, co říkám? Právě jsi řekl…
Poslouchám, abych pochopil. Vždycky tě chci pochopit.
A už ses rozhodl?
- To jsem řekl. Ano. - Tak jo.
Říkala jsem, že ten pokus dotáhnu do konce.
Nepřivedla jsem tě ke svému otci, abys ho takhle jednoduše dojal.
Jak se opovažuješ to
zahodit po dvou dnech?
Jsou to jen dva dny, kdy jsi s ním mluvil a
teď to chceš zahodit, protože jsem usnula? A neodpověděla ti?
Upřímně ano, tu věc s tvým otcem jsem bral vážně.
Neudělali jsme nic, abychom se to ještě pokusili zachránit.
Přijde mi, že nevidíš věci jako já. No jasně. Ten večer. Necháš mě mluvit?
- Zkusil jsi to? A jak? - Jo, jasně.
Můžu něco říct?
Určitě.
Dobře. Takže. Chceš, abych se s tebou víc mazlil.
Úplně jsem se tě snažil držet v tý úzký posteli, a když jsem se tě ptal,
ani sis toho nevšimla.
Já jsem spala.
Co vlastně chceš? Neuvědomuješ si, jak moc jsem se snažil. Ne, s tvou rodinou.
Vstal jsem v osm ráno a šel jsem nakoupit, sehnal jsem spoustu věcí, naložený maso,
griloval jsem, snažil jsem se. A potom jsem umyl nádobí.
Mazlit se?
Kdybys tu byla a připravila jídlo mojí rodině a pak chtěla ještě umýt nádobí,
nenechal bych tě ho umývat. Nejspíš bych ho umyl sám.
Možná si o to neumím říct, ale když si o to musím říkat,
není to to pravý.
Nesnaž se naznačovat, že tady nepomáhám. Tohle nebudem řešit.
Já ti to nevyčítám.
Tohle je strašně negativní reakce, neumíš se ovládat. Chováš se hrozně.
A vůbec to nechápu. Jestli jde o nádobí, jestli jde o můj spánek,
nebo jde o tu zprávu, všechno je to jako facka.
Bezva. Vnímáš to správně. Mohl bych ti na to odpovědět,
ale nevidím žádnou šanci, že bych stál u oltáře a souhlasil,
aby ses stala mou ženou.
Takže jsem rád, že se nakonec shodneme, že už se nechceme vidět.
Bylo to prima. A přeju ti štěstí.
10 DNÍ DO SVATEB
Miluju kostýmy.
Bude ti to slušet. To je na vlasy.
- Super. - Je to pěkný.
- Pěkný? - Těžký.
- Jo. Nepřišla jsem si hrát. - Bude tě bolet krk.
Obleč si je.
- Obleč si to hned teď. - Punčochy.
No jo.
Šaty.
Dobrý. Jsou krásný. Jsem rád, že to přišlo najednou.
Vím, že je to překvapivý, ale neoblíkám se často jako děvka.
Tomu nevěřím. Viděl jsem video.
Super. Přišly i korále.
- Měl bys je nosit. - Jo?
- Upravím ti je. - Prohodíme si kostýmy?
- Já ti dám svoje kšandy. - Jo, co je za rok?
Tohle přece dělají všichni lidi z generace Z.
Těšíš se na náš let?
Jo. Těším se na to. Těším se, že je potkám a vysvětlím jim své pocity.
Já taky. Nejsem nervózní, ale v letadle budu.
Táta mi řekl: „Nepokaž to.“
To je dobrý. Těším se na něj.
Páni. To je jak z Velkýho Gatsbyho.
Přesně to jsem chtěla.
Je to boží.
Těším se na kostýmy ostatních.
- Lidi si budou chtít promluvit. - Vážně?
Myslím, že jo.
Chceš s někým mluvit, Nicku?
Možná s Katie. Byli jsme spolu prvních pár dní.
Byl to první výběr a tehdy mě zajímala a potom už jsem ji neviděl.
Takže bych s ní chtěl jenom mluvit.
- Jo. - Chápeš?
A co ty?
V pohodě.
V pohodě?
Nemusím nic řešit.
Rozhodla jsem se, a tak to je.
Já taky.
- Ahoj! - Ahoj!
Můžeme začít hned teď.
Ahoj! Koukni na něj!
Ahoj!
Jo!
Chci jenom, abys věděl, že když se ti ozvou ženy z minulosti.
Řekneš jim: „Jsem zasnoubený.“
- To stačí. - Konec.
Skončíš to. Nenecháš je si něco domýšlet
nebo tak něco.
Já tomu naprosto rozumím. Promiň. Nic to neznamenalo. Nejsou v tom žádný city.
Viděl jsem to dnes ráno, nevěděl, jak zareagovat, tak jsem dal palec nahoru a
pak jsem na to zapomněl. Už pro mě nic neznamená.
Já vím, že není součást tvého života, ale měl by ses zamyslet, jak se cítím já.
Já vím, vnímám to.
Zvlášť když jsem byla podvedená.
Stojí mě velký úsilí ti důvěřovat a věřit ti na sto procent.
Asi za týden se vezmeme.
Jsem stoprocentně s tebou. Opravdu.
Nebudu říkat, že jsem v pohodě, protože by to nebyla pravda.
Chápu.
Je to špatný načasování, mohli jsme o tom mluvit celý den.
Nemyslel jsem na to. Měl jsem na to myslet, to chápu.
Trochu mi to nahání strach.
Je to jen…
Jsem naštvaná.
Pravda je, že máme úžasný vztah, máme před sebou krásnou budoucnost. Jenom…
Jsem na něco zapomněl. Potřebuju trochu…
Trpělivosti a tvýho pochopení. A když budu dělat chyby, tak řeknu. To jsem
- zvoral. - Zvládneme to. Měla jsem jen hodinu.
Já vím. Já vím. Nerad tě vidím naštvanou. Já jsem…
Já vím.
Bude to v pořádku. Štve mě to a nechci o tom mluvit.
Chci ti dát prostor, ale je to těžký. Vím, že jsi hrozně naštvaná a mrzí mě to,
vážně.
Nějak se s tím popereme. Prostě to teď přišlo jenom naprosto nevhod.
V blbou dobu.
Jo.
A kvůli rtěnce ti nemůžu dát pusu.
To nemůžeš.
Jdeme na party.
Nechci být naštvaná.
Taky nechci, abys byla naštvaná.
Nedělej to.
Ale moc ti to sluší.
Zmlkni.
Pane bože! Pane bože!
- Garrette! - Ahoj!
Tak jsme tady. Jsi k sežrání, vypadáš skvěle.
STRATÉG OBSAHU
MANAŽERKA MÓDNÍHO OBSAHU
Ahoj!
Čau, dámy.
- Takže chytáš lelky? Nebo co děláš? - Lelky?
Taky chytám ptáky.
O čem to mluví? Nedělej si ze mě srandu. Pane bože.
Ty se nevěnuješ chytání ptáků?
Chytání ptáků?
Vadí mi ten jejich smích.
Jo.
Víte, nejsem naštvaná, že to skončil. Ale zrušil zasnoubení,
když si potřásl rukou s mým tátou a řekl, že si mě chce vzít. To je zbabělý.
Takže s ním nebudeš mluvit?
Ne. Proč?
Řekl, že už mě nechce vidět.
Mluvil jsi s ní dneska?
Není o čem mluvit.
Doufám, že nemluví o mně.
- Máte problém? - Neřekla jsem vám to.
- O co jde? - Tyler má děti.
- Jo. - Co?
Daroval sperma páru lesbiček, které znal a ty teď mají děti.
Neřekl to v buňkách?
Ne. Ptala jsem se, proč čekal tak dlouho, a řekl mi to, až teď?
- Budeš naštvaná, ale překonáš to. Určitě. - Jo.
Jde o tohle. Pochopte to. Každý den mi udělá kafe, přinese mi kytky,
povídá si se mnou, stojí za mnou a to nikdo před tím nedělal.
Když odejde, chybí mi a není to zamilovanost,
je to propojení.
Ale to, jak to vybalil, to je…
PRODEJCE TECHNOLOGIÍ
Monico!
Kde je Stephen?
Kámo.
- Jsem ráda, že jsi tady. - Taky jsem ráda.
To je dobře.
- Volala jsem si dnes se Stephenem. - Bože. Musíš nám všechno říct!
- Volal on nebo ty? - Já. Všechno jsme probrali a smířili jsme
se. Nejde omluvit, co udělal, ale je to prima chlap. Zvoral.
Zvoral to.
Ale nechceš s ním zas začít randit, ne? Dobře.
Ne. Určitě ne. To ne.
- Jo! Koukněte! Je to Bohdi. Panebože. - Čau, chlape.
Jak se máš?
- Kdo je to? - To je Bohdi.
- Bohdi. - Ahoj. Moc mě těší.
Představím tě.
- Ahoj. - Těší mě.
Je zajímavé poprvé vidět Bohdana. Protože v buňkách jsme spolu randili.
Slyšet jeho hlas je uklidňující a blízký.
PARTA Z BUNĚK
- Chybělas mi. - Ty mě taky.
- Jsem ráda, že jsme se potkaly. - Chceš poznat Nicka?
Jo.
Nicku, to je Katie.
- Ahoj. Těší mě. - Katie. Taky mě moc těší.
Tohle je tak trochu zvláštní.
Nikdy jsem Katie neviděl. Znám ji jen z buněk.
Čekal jsem, že jsi vysoká.
Bylo mezi námi propojení, v prvních dnech jsme si rozuměli.
- Je milej. - Nick?
- Jo. - Jak to myslíš?
Vypadá fakt dobře.
Vypadá dobře? Jo.
Myslím to v dobrým.
Já to chápu.
Moje bejvalka mi včera napsala zprávu a já jsem jí odpověděl.
Vlastně jsem jí tu zprávu jen olikoval.
Napsals jí něco?
- Ne, jen jsem to lajknul a napsal jsem jí… - Tys jí odpověděl?
No, řekl jsem…
To je jiný.
- Psal jsem… Dobře. - Ukaž mi telefon. Co jsi napsal?
Je to tam. Ukážu ti to, ale až později. Ukážu ti to.
Pak jsem ji napsal krátkou zprávu. Neřekl jsem ti to, ale někoho jsem potkal. Jsem
zasnoubený a myslím, že bysme si neměli dál psát zprávy a doufám, že se máš dobře.
- Měj se fajn. - To jsi napsal?
- Jo. Nic víc. - Dobře.
Před hodinou jsi řekl, že jsi tu zprávu olajkoval a teď říkáš,
že jsi odpověděl. Tím jsi s ní přece už navázal spojení
a ozval se jí. Není to lajk a nic víc.
Chci v tom mít jasno.
Já jsem jen… Řekl jsem, že jsem odpověděl.
Tak jsi to před tím neřekl.
Nemluvili jsme o tom, jaká byla odpověď. Ale to jsem napsal.
Měli bysme je nechat.
Myslím, že teď potřebujete soukromí.
Potřebuju chvilku. Ne, ne, já chci být sama.
Jo, určitě.
Chvilku. Deset minut nebo dvě hodiny To je fuk. Všechno se mění a je to šílený.
Počkej.
Štve mě to?
Jo.
- Je to divný. - To je.
Fakt divný.
- Jo. - A sakra.
- Zítra se měl setkat s našima. - Jo.
- Proč mi tohle udělal? - Jo.
Že ti to neřekl, je děsný. Nemáme čas na žádný hry.
Myslím, že zapomněl, že je s Taylor a řekl celou pravdu.
Nemyslím, že je to správný.
Je divný tě slyšet.
Oba jsme se na sebe podívali: „Toho znám.“
- Říkala jsem si: „To je Bohdan?“ - Asi byste si měli promluvit.
- Jo, můžeme si promluvit. - Co?
- Jasně. - Zlato! Dobře, jo.
Ne, vážně. Pokračujte.
Vypadám tak, jak sis mě před tím představovala?
Ne. Ne. Myslela jsem si, že budeš menší a hubenější.
- Co sis představovala? - Pane bože. Vážně?
Jo, vážně. Když jsme tě viděla, řekla jsem si. Hubenej mrňous…
Takže malej a hubenej. Ani ne. Jsem větší.
- Nevím proč. Ty sis mě tak představoval? - Čekal jsem, že budeš hezká.
Musím si dávat velkej pozor kvůli Ramsesovi.
Můžeš říkat, že jsem hezká. To můžeš. Je to trochu divný, protože jsme spolu
randili skoro až do konce, byla jsem nerozhodná. Jeden den jsem si říkala.
Ramzes a druhej den… Bohdan. Ale potřebovala jsem někoho klidnějšího. Aby
mě klidnil.
- Ne, jsme si podobní. - Jste si podobní.
Co se týká osobnosti, jsme dost odlišní.
Jo. Byla jsem nervózní, když jsme se měli rozejít.
- Hned to bylo poznat. - Bylo to poznat. To určitě bylo.
Jo. Bylo to jasný.
Bohdana vnímám jako kamaráda. Nemám pochyby o Ramsesovi.
Vybrala jsem si správně a to setkání mi to potvrdilo.
Tak na chlapy. Na chlapy.
Nick je prima, řekla jsem jí, že je strašně milej. Mohlo to vyznít divně, ale
- řekla jsem to. - To je. Určitě.
- Jak je? - Jde jen o to, že jsem si dobře vědomá
svých nedostatků. Například ho občas až moc kritizuju a jsem tvrdá,
- protože jsem taková i k sobě. - Jo.
Musí na sobě zapracovat. Známe Nicka. Musí se zlepšovat, ale měl by poznat i
- tvou jemnou stránku. - Přesně, jo. Jo.
Jo. Je na mě hodnej a jsem s ním ráda. Myslím, že bysme se mohli mít skvěle,
jenom je ještě dost věcí, co neví.
Když jsme byli na letišti, chtěla jsi vyzkoušet cizí kuchyni, chtělas to
ochutnat. Říkalas: „Pořád jíte jen to samý.“ A já tě obdivovala, rozšiřuješ mu
- horizonty. - Jo.
Jasně. O to jde. On ještě neměl příležitosti. A to platí i v sexu. Řekl
mi, že když měl sex s předchozími partnerkami měl ženu, jen aby se udělal a
- pravděpodobně ani nemyslel na ni. - Jo.
A o to jde, musíme to zlepšit. A já vím, že ta změna nepřijde sama od sebe.
V posledních dvou týdnech jsem se mu snažila říct, co přesně chci,
co mě vzrušuje a když pořád dál dělá jen to, co vzrušuje jeho, je to frustrující.
Já ho chci potěšit, ale měl by potěšit. Žárlí na můj vibrátor.
Pak si musíš poradit jinak. S hračkou.
Neměla jsem moc partnerů, ale byli hodně vynalézaví.
Nick to tak nedělá, víš? A sex s ním je jako milovat se v osmnácti. Leccos mu
vadí. Třeba orální sex by nikdy nedělal. Měl by si uvědomit, že žena
potřebuje potěšení. Viď? Nechce mě vylízat a… Jo.
Rozhodně. Co?
Aby se to zlepšilo, musíš to řešit. O sexuálních problémech je třeba mluvit
opatrně, nesmíš zranit jeho ego, protože pro muže to je ponižující. Takže o tom
- musíš mluvit hodně opatrně. - Jeho ego. Jo.
Ale on se učí. Nick prostě potřebuje čas. Já toho chlapa miluju. Opravdu moc. Jenom
někdy jsem otrávená, protože nedělá… On nechápe věci stejně, jako já. Ale chce se
- učit. Jen zatím neměl příležitost. - Jasně.
- Ráda tě vidím, Nicki D. - Je prima tě vidět.
Osobně.
- Koukni se. Myslíš, že se baví? - Pojďme tam, ne?
Nechme je tam. Katie září, je to vůbec moje kámoška?
Řekla mi, že je Nick moc hezkej a já říkám:
„To bys neměla říkat.“
Taky mi to dnes řekla. Řekla, že Nick je roztomilej. A řekla, že je lepší… než její
- Instagram. Zabijem ji, ale milujem ji. - Mám ji zabít?
To je minulost.
Ty jsi ten kluk, co byl uhlazenej, charizmatickej fotbalista sportovec.
S takovýma chodím v realným životě. Nechci tě urazit,
ale tohle je prostě můj názor.
V pohodě. Klidně mi řekni, co chceš.
Tohle je chlap, se kterým bych šla na rande,
a proto jsem pořád sama.
Nevadil mi tvůj věk, tobě nevadil můj,
měli jsme hodně společnýho.
Bylo tam spojení.
Nikdo už nezmění, kdy se narodil. Ne. Ale pochop… že v posledních patnácti, deseti
letech jsem randila se stejným chlapem pořád dokola.
- Takže věk ti nevadí? - Takhle dlouho? Sakra.
Kruci. To nemůžeš chodit s někým jiným?
Myslím tím jen stejný typ.
Proč sis ještě nevzala někoho, kdo do toho zapadá?
To je správná otázka.
Nejspíš je to tvůj typ. Ne? Tak se tomu nemusíš tolik bránit.
Jo.
Upřímně jsi mě od začátku přitahovala. Říkal jsem si, že na tebe pořád myslím.
Měl jsi husí kůži.
Měl jsem ji z tebe.
Jsi v normálním světě mezi lidma a říkáš si… Možná láska není slepá. Byl jsi moje
- volba první tři dny, tak. - A ty moje.
Když se ti teď dívám do očí, vidím krásnou duši. Jsi úžasný člověk.
Díky.
Jsi ambiciózní a jednou někoho uděláš šťastným.
Ty mě těma řečma snad rozbrečíš. Vážně ti moc děkuju.
Myslím to vážně. Dokážu číst řeč těla, dám na první dojem. A nemusím ani vidět
tvůj Instagram. Tvůj Instagram je mimochodem úžasnej. I tak poznám, že jsi
- perfektní. - Díky.
Měli jsme spojení, nebudu lhát, ale to tys mě nechala.
- Jo. - Já tě nechala?
A proč?
Nechci, aby sis něco z toho, co řeknu, bral osobně, ale co se týká vyzrálosti,
zdál ses mi nedospělej. Přišlo mi, že jak jsi říkal:
„Spí se mnou kámoška mojí mámy.“ Říkal jsi:
„Šukají se mnou starší ženský.“
Neposlouchal jsi, co říkám. A navíc se mi zdálo,
že je s tebou všechno o sexu. Jednou jsi říkal:
„Já vím, že jsi sexy. Vím, jak vypadáš.“
Jsem sarkastickej, rád žertuju. Když jsi mi něco řekla, řekl jsem:
„To je sexy.“ Ale nemyslel jsem to tak. Nevidíš mě jako partnera. To je v pořádku,
ale já jsem si s tebou rád povídal.
Snažil ses uplatnit svý kouzlo a charisma. Až moc.
Dobře.
Myslím si, že jsi úžasnej člověk. A toho by ses měl držet. Pamatuju, když jsme
mluvili o vašich, znělo to dokonale. Tvoje rodina ti dala správný hodnoty. A myslím
si, že máš dobré srdce. Drž se toho, nezkoušej nějaký… „Já vím, že jsi sexy.“
Jasně.
Je to obranný mechanismus, který asi pramení z tvé nejistoty.
Ale přišla jsem ti říct, že ty máš všechno.
Jsi perfektní a mám ráda, to jaký jsi a jsem na tebe pyšná.
Jsem hrdá na to, jak jsi mezitím vyspěl. Teď máš snoubenku, společně rostete a ty
rosteš i sám. A to je nejhezčí část života, když se svobodný člověk posune
někam dál, ať už je to kamkoli. Jo.
Jsem moc šťastnej. Hodně jsem dospěl a získávám sociální dovednosti. Hodně jsem
se naučil a vyzrál jsem jako muž.
Jsi úžasnej. Říkala jsem Hannah, že se těším, až zapaříme.
Můžem si vyrazit, až budou hrát Ravens.
Jasně, to uděláme.
Cítím, že jsi na mě naštvaná.
Jsem vzteklá.
Zase jsi lhal.
Nelhal jsem.
Řek jsi, že jsi to olajkoval a nechal to bejt.
Jo.
A když tam byli ostatní, řekl jsi, že jsi odpověděl.
Nepamatuju si, co jsem řekl. Je to jen o tom, co se stalo, ale nechci se rejpat v
tom, co jsem řekl.
Ale jo. Byli jsme venku a já řekla. Dals jí lajk.
Je to divný dát lajk a nechat to otevřený. A ty jsi mi neřekl,
že tam bylo ještě něco víc.
- Nechci vidět tvůj mobil. - Nechápal jsem, že to chceš
- slovo od slova. Odpověď byla. - Co přesně se stalo?
Jde o to, že jsi jí odpověděl. Řekls, žes dal like.
Já jsem ti řekl: „Hele, tohle mi napsala.“
Pochopila bych, žes nad tím moc nepřemýšlel, ale fakt,
žes ten příběh změnil před ostatníma lidma, je znepokojující.
Říkáš, že je rozdíl olajkovat a odpovědět. Myslím, že v tom není rozdíl.
Omlouvám se. Byl to jen detail.
To jsou fakta, ne detaily. Chci si v tom udělat jasno. Co jsou fakta a co detaily.
Je to to samý. Dobře. Olajkovat něco pasivně je něco jinýho než aktivně
odpovědět na něco, co víš, že je zásadní.
- Není v tom rozdíl. - Takže není?
- Ne, není. Ty jsi… - Jak to, že ne? Tohle
je přece jasnej příklad.
- V tomhle případě jsou fakta detaily. - Asi se neshodneme co jsou
detaily a fakta, a to je blbý.
- Je to sémantika. Nemá to význam… - Pro tebe.
- Dobře.
Měl jsem ti to hned říct. Měl jsem ti říct fakta.
Jo.
- Strašně moc mě to mrzí. - Tohle jsi mohl udělat už před hodinou.
Já vím. Měl jsem to udělat.
Měl jsem ti to říct. Udělal jsem chybu.
Ničí mě, když vidím, jak se cítíš.
Zítra se máš setkat s našima.
Říkala jsem, že musím být v kondici,
až půjdem za našima,
ale teď nejsem v kondici.
Podělal jsem to a mrzí mě to.
A jestli myslíš, že bude lepší, když nikam nepoletíme, protože potřebuješ být v
- kondici… - Pokud nepojedeme zítra za našima, tak
- já končím. Vidím u tebe až moc otazníků. - Tomu rozumím. Chápu.
Je to…
Máme na to strašně málo času.
Mluvíš o svatbě?
Můžeš si dělat co chceš. Ale tohle bylo opravdový.
Myslíš, že mě to zničí? Budu troska, ale pochopím to.
Je to prostě divný. Nedává mi to smysl.
Chápu, co myslíš. Je to problém.
Já vím.
Pořád jsem ten, koho jsi znala před tím. Mě to nezměnilo.
Ani náš vztah a ani moje city. Řekl jsem ti o sobě všechno.
Tohle jsem já.
Jo?
Ta věc, to nejsem já.
Zlobím se.
Neřekls mi to. Já ti říkám všechno a víš, jak je to těžký.
Vím, že tě to mrzí.
Jenom jsem z toho vyčerpaná.
A zmatená.
Chci jít domů.