У ПОПЕРЕДНІХ СЕРІЯХ
Окрім зв'язку, між нами…
- Вони відчують, що ми закохані. - Так.
Коли ти дивишся на мене, то такий: «Це вона».
- Справді? - Так!
- У тебе добре серце. - Я прийняв тебе такою, як ти є.
Іноді ти так не думаєш, та я можу тебе захистити. І захищатиму.
- Я обиратиму імена для дітей? - Ні.
- Друге ім'я. - Ні!
- Семеро дітей? - Я на таке не згодна.
Ти неймовірна, і я вважаю, що ти ідеально мені підходиш.
Таке враження, що я знаю тебе давно. Ставатиме дедалі важче.
Ти увійдеш в історію як найхаризматичніший кікер і пантер.
Боже. Дякую. В житті я ще харизматичніший.
- Я був популярний серед дівчат? - Ми поливали тебе лайном.
Я ласий шматочок. Хочу побачити, як виглядають ці прекрасні дами.
Ніку!
Вона ревнує! Не ревнуйте.
Я занепокоєна.
Побачимо, чи любить він фліртувати в реальному світі.
Якщо я попрошу твоєї руки, а твій батько скаже: «Я не можу», -
я його не звинувачуватиму. Він мене не знає.
Мені це потрібно, щоб стати під вінець за два тижні.
Ви колись сварилися?
Ви знаєте, що я люблю базікати, та він базікає більше.
Треба старатися чути одне одного.
- Ти військовослужбовець. - Так.
Тебе приваблювали військові?
- Так. - Так.
Я не шкодую про свою військову службу.
- Гаразд. - Ти мене засуджуєш.
- Тобі подобається секс із презервативами? - Так.
Можна кохатися з презервативами - і все буде добре.
Мені потрібне задоволення від сексу.
Мене не засмучує те, що ти допоміг парі завести дітей,
але це твої діти.
Я мала знати, перш ніж сказала: «Так».
Не хочу, щоб наша історія стала такою…
чи так закінчилася.
13 ДНІВ ДО ВЕСІЛЛЯ
Три, два, один…
Ідеально! Гарна каблучка. Хто вибирав?
- Нік. - Вона дала мені підказку.
Ідеально.
Чудово! Тепер візьміться за руки.
- Ні? Ось так? - Гаразд.
Чудесно.
Здається, мої руки довші.
Я візьму…
Тепер ти точно вища за мене.
- У тебе гарні очі. - Справді?
Так. Маєте щось, щоб підкласти під ноги - і я був вищий?
- Будь упевненіший. - Так.
Якщо хочете, можете обійняти її за талію.
- Вона вища? - Ми наче на випускному.
Не на сідниці, так?
Як хочете. Це ж ваші фотографії.
Ще кілька…
Прекрасно!
- Гаразд, готово. - Круто!
Вдалий день, щоб узути підбори.
Я думала, ти не комплексуєш.
Мила фотосесія з нагоди заручин - це круто.
Ми переглядатимемо їх, і такі: «Ми були гарячими штучками!»
- «Пам'ятаєш, як ти був красунчиком?» - Так!
Покажи дітям.
Гаразд. Ваші фотографії готові.
- Ось ваші. - Дякую.
- А це - ваші. - Дякую.
О, так.
Візьми цю. Я візьму цю, бо я люблю читати.
- Ти не хочеш… - Це буде моя закладка.
Бо на ній ми разом.
Ти не читаєш. Тобі вона не потрібна. Цю покладемо в рамочку.
Цю - в золоту.
Чудові фото.
- Дивися. - Ану покажи.
- Я вибрала найкращу. - Яка краса!
- Цю повісимо над комином. - Так.
Заціни.
Ця висітиме над унітазом. Так.
Бо вона найромантичніша. Тож…
Туалет - це найромантичніше місце в нашій хаті?
Ми часто там буватимемо, тож…
ЛЮБОВ СЛІПА
12 ДНІВ ДО ВЕСІЛЛЯ
- Про що думаєш? - Ні про що.
- Ні про що? - Ні про що.
Тебе щось непокоїть?
- Так. - Так.
Мене хвилює те, що вчора ввечері в нас була одна розмова,
на якій ти дуже зациклився.
Ми обговорювали це в кімнатах.
І вчора у мене склалося враження, що ти передумала.
Щодо чого саме?
Ти хочеш зробити це
не через три-п'ять років, як ми домовлялися, а швидше.
Тож я подумав: «Чи є ще щось, щодо чого вона…»
Думаю, із часом багато чого зміниться.
Так, багато чого.
Але…
серйозні рішення, дуже важливі рішення -
ось про що я зараз думаю.
Усе гаразд.
Усе добре.
Ходімо всередину.
Мені треба у ванну.
- Хочеш побути сама? - Мені треба у ванну.
- Гаразд. - Так.
Гаразд. Що готуватимеш?
Яйця з фетою, смажений перець чилі.
Гаразд.
Я забула, що ми маємо виноград.
Чого ти так дивишся?
Бо ти геть не вмієш вдавати, що тебе щось непокоїть.
Я не серджуся.
- Я не кажу, що ти сердишся. - Я не серджуся.
Це важко. Я знаю.
Особливо те, що стосується сексу.
Розумію твою стурбованість, ти маєш на це право,
та водночас я добряче прихворіла.
У мене сильна нестача вітаміну D і ПМС,
до того ж я їжджу туди-сюди, аж у Балтимор…
Я фігово почуваюся.
Я не хочу, щоб ти був чимось невдоволений,
бо я захворіла.
Я готовий попрацювати над цим разом.
Так, просто я подумала, що коли ти хворий…
Дивно, що я мушу це пояснювати.
Я підняв цю тему зараз, бо, ну, знаєш,
до весілля залишилося обмаль часу.
Я не кажу, що це буде проблемою.
Я не хочу, щоб ти почувалася, наче тебе до чогось змушують.
Не хочу, щоб ти відчувала, щоб тебе змушують щось доказувати.
Ти очікуєш від мене чогось конкретного, перш ніж ми підемо під вінець?
Це частина експерименту було дуже важлива для мене,
бо йдеться про впевненість у тому, що між нами є інтимна близькість,
любов і все, чого я прагну в шлюбі…
То ти маєш сумніви?
Не те, щоб сумніви.
Це важливе рішення.
Якщо ми одружимося - це кінець.
Типу, я хочу тебе.
Я не хочу проходити це знову з кимось іншим.
Я просто хочу бути впевненим на всі сто, розумієш?
Що немає жодних…
Фізична близькість - важлива. Я хочу впевнитися, що із цим усе добре.
- А в нас не все добре. - Це почалося в Кабо.
Усе було чудово. А тепер ти… у нас багато турбот.
І іноді ти не хочеш, щоб я тебе торкався чи щоб я…
знову ж таки, це не проблема.
Просто я хочу впевнитися, що в довготривалій перспективі…
ситуація виглядатиме інакше.
Я дуже ніжна з тобою.
Було, може, зо три випадки, коли я сказала:
«Годі пестити мене», - чи щось подібне.
Я називаю це пестощами, бо іноді ти буваєш надто наполегливим.
Так. І я розумію. Усе добре, люба.
Ні, не добре, бо ти кажеш, що це проблема.
Я не кажу, що це проблема.
Я лише кажу, що якщо так буде постійно, це може стати проблемою.
- Розумієш? - Гаразд. Так.
Розумію.
Та мені здається, що я була ніжна з тобою, тож…
Ні, ти не обділяєш мене ніжністю.
Я такого не казав.
Коли я хочу голубитися, а ти кажеш: «Ні», - чи…
Тебе ображає, коли я так роблю?
Так, може, трішки.
Але я хочу поважати тебе й твою думку.
Якщо ти цього не хочеш…
Я не хочу, щоб виглядало, що мене цікавить лише секс.
Я кохаю тебе, ти мені небайдужа, і я тебе хочу, але я просто…
Це важливе рішення.
Гаразд.
Можна мені… Вибач, я знаю… Якщо ти не…
Так. Усе гаразд.
Я однаково хочу одружитися з тобою.
Я хочу тебе.
Я просто хочу…
щоб ми з усім розібралися.
Ти знав, що чоловіки постійно…
Значний відсоток,
коли їхні дружини хворіють на рак, зраджує їм?
Якщо в тебе будуть проблеми зі здоров'ям, чи піду я наліво?
Це стане проблемою для тебе.
Навіть не рак.
Післяпологовий період, коли народяться діти,
я можу не хотіти ніжностей якийсь час перед народженням дітей
і, можливо, після народження.
Такі ситуації в наших стосунках будуть не раз.
Чи буде для тебе проблемою те, що…
Це справедливе запитання. Так…
Типу…
Це серйозні речі. Так.
Гаразд. Зрозуміло.
Я не можу контролювати те, як почуваюся. Не можу контролювати своє тіло.
Я не очікую, що ти змінишся чи намагатимешся щось контролювати.
Просто я…
Я лише хочу мати уявлення про те, яким буде наше майбутнє.
Я боюся, що ти не дійдеш до кінця, бо хвилюєшся…
Я ж не стою однією ногою на порозі й чекаю нагоди дременути.
Я хочу з тобою одружитися. Я й досі хочу бути з тобою.
Я й досі уявляю майбутнє з тобою.
- Чуєш? - Так.
БУДИНОК ТІМА
Привіт!
- Вітаю! Як ви? - Це моя наречена Алекс.
Як справи?
- Добре. - Приємно познайомитися.
- Мені також. Я Алекс. - Привіт.
- Раді тебе бачити. - І я вас.
Отже, це Алекс - моя наречена.
- Красунечка. - Так!
Дякую!
Ти знала, що ми кличемо його Дрейком?
- Так. Він розповідав. - Коли хтось називає його Тімом, я така…
Я думаю, що йдеться про нього. Хтось каже: «Тім», - а я така: «Що?»
- Бо Тім - це він. - Так.
Ми не мали називати його Тімом, але не будемо про це.
Мені дуже подобається ідея цього експерименту, кімнат побачень.
І я кажу це не тому, що він мій син,
але Дрейк - чудова людина.
- Так. - Він хороша людина.
Факт того, що він відкрився й говорив з тобою, бо він…
Він був дуже вразливим.
Іноді, як на мене, Дрейкова вразливість може проявлятися,
можна сказати, у відчуженні.
- Ти помічала це в ньому? Гаразд. - Так.
Цю рису він успадкував від мене.
Тобі не здається, що зі мною так буває?
Так.
І важко тобі було до цього звикнути?
Мушу визнати - так.
Як ти даєш собі раду із цим?
Це нелегко, та я даю потрібні йому час і простір.
Коли він готовий повернутися…
І я скажу тобі,
що частково, якщо говорити про цю його потребу побути на самоті,
справа в ньому.
Ми із моїм чоловіком одружені вже майже 40 років,
і ми з ним зовсім різні люди.
Ти просиділа тут п'ять хвилин, і, мабуть, уже помітила, наскільки ми різні.
Але любов долає все,
якщо ви готові давати й брати.
- Так. - Чи є щось
від чого тобі доведеться відмовитися, щоб вийти заміж?
Не думаю, що мені доведеться відмовитися від чогось,
окрім самотнього життя.
Ми дуже серйозно ставимося до шлюбу
й хочемо, щоб жінка, з якою одружиться Дрейк, була такої ж думки.
Прошу, не думайте, що я легковажно до цього ставлюся.
Розлучення - це не для нас.
Я навіть сказала Тіму, чи то Дрейку, що я розумію, що ти мені освідчуєшся,
та я нічого не скажу батькові, доки ти не попросиш моєї руки.
Я не можу позбавити його цього.
І якщо він не дасть благословення, я не зможу довести це до кінця.
- Ми багато пережили. - Так.
Та як важко нам не було б чи наскільки по-різному ми б із цим справлялися,
уміння поважати його точку зору
і його вміння поважати мою - це те, що нас об'єднало
й надалі об'єднує, як на мене.
Ваша сім'я багато пережила.
Я дуже шаную ваш шлюб і ваші стосунки.
Мої батько й мачуха одружені 25 років.
І я знаю, що шлюб - це непросто.
Я хочу, щоб у мене був надійний партнер-напарник,
який не кине мене, що б не сталося.
Я завжди можу на нього покластися, навіть якщо я дію йому на нерви
або навпаки, або ми не можемо знайти компроміс -
це однаково мій чоловік, я його поважаю, і я ніколи не відвернуся від нього.
Коли я кажу: «В горі і в радості», - це щиро, в усіх значеннях.
Якщо він може стати твоїм найкращим другом… Ви багато смієтеся разом?
- Тоді ви перемогли. - Так.
- Тоді це перемога. - Згодна.
- Мамо, тату, може, посидимо надворі? - Так.
- Так. Я за. - Свіже повітря. Посидимо надворі.
Я вважаю, що вона хороша юна леді, з якою ти міг би провести решту життя.
Я бачу в ній прекрасну людину.
- Так, згоден. - Усередині й зовні.
Ти дійсно відчув це, перш ніж побачив її?
Так. У нас виник зв'язок на основі багатьох важливих речей.
Я вперше обдумано обрав наречену,
але мені здається, що ми не завжди на одній хвилі в плані
деяких менш важливих аспектів і жартів.
І я не люблю фізичних проявів ніжності, щоб мене торкалися.
Такий я вже є, але вона постійно цього хоче.
Та якщо ми тільки-но посварилися, я не хотітиму обійматися.
Я не знаю, про що саме ми зараз говоримо,
але коли ти в стосунках, у шлюбі,
то мусиш бути відкритим до того, що завдає болю твоїй партнерці.
Так. Я розумію.
Ідеальних людей не існує.
Ти не знайдеш ідеальної жінки.
Коли ти розмовляв із нею в кімнатах і став на одне коліно,
ти був упевнений, ти хотів цього.
Не забувай:
скільки ти б не знав людину,
драм вам однаково не уникнути.
Це частина процесу перетворення на одне ціле.
Перетворити дві голови на одне ціле - справа нелегка.
Ще б пак.
Ти згоден?
Так.
Я відчуваю, що ти готовий до шлюбу.
Я відчуваю, що ти готовий до сім'ї.
І якщо ви з Алекс станете сім'єю,
ви обоє будете нам рідними
і ми підтримуватимемо вас обох.
Дякую.
Я довіряю твоїм інстинктам,
я довіряю твоєму серцю, і я довіряю твоєму розуму.
Тож скажи, як нам бути.
Не запізнюйтеся.
- Мені подобається, як ти на нього глянув. - Так.
ЕШЛІ ТА ТАЙЛЕР
ТАЙЛЕР, 34 СПЕЦІАЛІСТ ІЗ ПИТАНЬ ЯДЕРНОЇ БЕЗПЕКИ
Якщо ми з тобою маємо суперсилу,
і це не телячі ніжності, ми з тобою - майстри спілкування.
- Що це за слізки? - Їй сумно.
Їй сумно?
Вона не лежала зі мною на дивані весь день.
Я не ненавиджу тебе.
- Я просто розчарована в тобі. - Так.
Я намагаюся впоратися з мільйоном емоцій водночас.
Я не ставлюся до цього легковажно. Хоч ти й розмовляєш зі мною.
Ти не мусила повертатися.
- Ти не мусила розмовляти. - Так.
Це багато каже про те, що я думаю про тебе й про нас.
Так.
Не думаю, що з кимось іншим я б учинила так само.
Мені потрібен час.
Перший крок - дізнатися більше про цю ситуацію.
Так.
Моя близька подруга і її дружина хотіли завести дитину.
Донорська сперма була їм не по кишені.
Я подумав, що це Бог каже мені: «Допоможи ближньому».
І я відчув, що це правильно.
Ті діти знають, як ти виглядаєш.
Думаю, ні.
Що ж…
Гадаю, єдине, що ми можемо зробити, - це…
робити маленькі кроки.
То ми спробуємо?
Так.
Так, ми спробуємо.
- Я досі не знаю, що про це думаю. - Я знаю.
Тому я й кажу: «Спробуємо».
Я не прошу тебе приймати це.
Якщо ти залишишся, я спатиму тут.
Серйозно. І я дам тобі потрібний тобі простір.
Якщо дійде до того, що ти подумаєш: «Із цього нічого не вийде», -
я зрозумію.
Ти можеш прокинутися в день весілля й подумати: «Я не робитиму цього».
Або подумати так, коли йтимеш до вівтаря.
Що б ти не вирішила.
Якщо ти передумаєш, я не засмучуся, бо знатиму, що ми спробували.
Знатиму, що ти спробувала і що тобі було нелегко.
Таке враження, наче ми разом уже багато років.
- Наче ми разом цілу вічність. - Цілу вічність.
Тепер мені страшно.
Чого ти боїшся?
Що із цього нічого не вийде.
Я казав тобі: якщо не ти, то ніхто.
11 ДНІВ ДО ВЕСІЛЛЯ
Буде весело.
«ПЕННІ ПОСТ» ПАПЕРОВІ ВИРОБИ
- Привіт. - Привіт.
- Привіт! Ґарретт та Тейлор? - Так. Дуже приємно.
Рада познайомитися.
- Дякуємо, що запросили. - Так.
Вмощуйтеся - і починаємо.
- Звісно. - Гаразд.
Тато дав мені любовні листи бабусі й дідуся.
Який скарб!
Так, їх багацько.
Лист, який я обрала
із цієї стопки за день до наших заручин -
це лист, у якому дідусь просить бабусю сказати: «Так».
У ньому були всі слова, які мені було важко підібрати,
щоб виразити все, що я хотіла сказати.
- Бабусі й дідуся більше немає. - Так.
Але їм вдалося стати частиною мого особливого дня
в інший, неземний спосіб.
І, думаю, вони можуть також бути присутніми на нашому весіллі.
Звичайно! Можна подивитися?
- Авжеж. - Яка краса!
Таке побачиш не щодня.
- Це щось надзвичайне, дивовижне. - У цифровому світі…
Ми з Ґарретом буваємо дуже зайнятими,
тож ми залишаємо листи й ховаємо їх, щоб знайти пізніше.
Просто знаки уваги.
Ми хотіли організувати на весіллі столик для написання листів.
Гаразд.
Може, те, що ми напишемо сьогодні…
Може, вгорі зробимо напис, а внизу буде столик для листів.
Так.
Чи є тут фраза, яка відгукується в вашій душі?
Гадаю, це…
«Не хочу, щоб у тебе відняло мову й ти не могла сказати: "Так"».
Чудова цитата.
Було б весело якби ви попрацювали над цим реченням,
Ґарретте, ви попрацюєте над реченням, яке відгукується в вашій душі.
Гаразд.
Як мені це написати?
Чому я зациклився на тому, як написати «А»?
У тебе чудово виходить.
- Справді? - Так.
- Ти підглядаєш? - Ні.
Я просто знаю, що чудово.
Я тут подумала - може, зробимо щось особливе для твоїх батьків?
Особливо для твоєї мами.
Вона буде вдячна вже за саму цю думку.
Може, вона не захоче брати в цьому участь, але можна поговорити з нею.
Думаєш, вона може не прийти?
Для неї це важко, але ми можемо зробити щось, що…
допоможе їй почуватися комфортніше й більше потрібною.
Упевнений, вона залюбки прийме тебе як свою дочку й змириться…
- Я знаю. - …коли настане цей день, але…
Я буду щасливий просто якщо ти скажеш, що вийдеш за мене.
Відчуття, наче це банджі-джампінг.
Ти Людина-павук.
Це так весело.
Ти вмієш тримати рівновагу, Міс Каратистко.
О боже.
- Швидше! Ти такий повільний. - Трясця!
Трясця! Здуріти можна.
Яка ганьба! Мені треба зібратися.
Так, буде боляче.
У мене живіт болить.
А яйця?
- Ти молодець. - Дякую.
Було дуже весело.
Це правда.
Раз ти була перша, раз - я.
- Це командна робота. - Хто упорався краще?
Я б сказав, що ти, але я вчився. Ти мене вчила.
Твої недоліки починають мене смішити.
- Недоліки? То був мій недолік? - Так. Те, як ти борсався.
- А я граціозно все пройшла. - Так.
Я зробив усе неправильно.
- Ні, все добре. - Я знаю.
- Я не виглядаю, як дурень? - Я надто сувора.
Так. Ти починаєш приймати мене таким, який я є.
Так. Думаєш, ти готовий одружитися за два тижні?
Так.
Ми зустрілися з твоїми рідними - і все пройшло добре.
Тоді - з моїми, і все пройшло добре.
Для мене було дуже важливо, щоб вони нас підтримали.
Почути думку рідних та друзів - гарно,
але мені байдуже, що думають інші.
Важлива лише моя думка.
Ніхто не прийматиме рішень за мене.
- Правда ж? - Так.
Ти не відповів на запитання. Ти готовий одружитися за два тижні?
- Я сказав: «Так». - Добре.
Я хочу одружитися.
Завдяки деяким твоїм складним запитанням я зрозумів,
що мені треба докласти зусиль, щоб подорослішати й могти одружитися,
бо це велика відповідальність. Це не жарти.
Ти ніколи не мусив думати про когось іншого.
Тепер мусиш.
Я хочу, щоб ти до мене дослухався, був уважним.
Не хочу, щоб серйозні розмови завжди починала я.
Те саме і з сексом.
Гадаю, проблема - в ініціативності.
У кімнатах ти говорив про те, скільки я читаю.
Ти сказав: «Я б залюбки почитав». Ти читав?
- Я не мав можливості. - Добре.
Коли матиму вільний час…
Учора я міг почитати, а не дивитися матч.
- Але, знаєш… - Так. Кожен має свої пріоритети.
Дрібниці, як-от у Мексиці. Я не міг розібратися з лампами.
Ти розсердилася, коли я не зміг розібратися з лампами,
але таких ситуацій було багато.
«Ханно, ти знаєш, де смітник?»
Ти не назвала мене йолопом, але ти така:
«Ти мав би знати таке».
Іноді мені здається, що ти вважаєш мене…
може, іноді на щабель нижчим за себе.
Я хочу, щоб ми були на рівних.
Ми будемо на рівних, робитимемо однаковий внесок у стосунки.
Мабуть, коли я сувора й кажу неприємні речі,
тобі здається, що я вважаю тебе гіршим за себе.
Що ти менш зрілий, ніж я, чи що ти дурний або тупий.
Я не хочу, щоб ти так почувався, але мені здається, що в 28 років
ти мав би знати, що й до чого. Це мене дратує.
Я тут не для того, щоб дуркувати.
Я хочу знайти того, з ким проведу решту життя.
- Так. Я теж. - Так.
Я…
чесний із собою, я викладаюся на повну заради тебе…
Я знаю, яка моя мета і що ця мета в нас - спільна.
- Так. - Одружитися.
І я працюю над цим. Це все, що я можу.
А ти готова вийти заміж за два тижні?
Думаю, я зріла й готова.
Я хочу переконатися, що ти дозрів до цього й готовий.
Відколи ми разом, я став набагато дорослішим.
Навіть не усвідомлюючи цього.
Я росту.
Кожен великий чоловік - результат праці великої жінки.
Так, це правда.
Я завжди можу поглянути тобі у вічі й сказати: «Це жінка, в яку я закохався».
- Звучить гарно. - Так.
Хочу поговорити про планування весілля.
Я розмовляла з організаторкою, поки ти працював.
- Гаразд. - Ходімо на ліжко.
Я підготувала сюрприз.
Вуаля!
- Пелюстки троянд. - Пелюсточки, як гарно!
Усе буде в стилі гламурного бохо.
- Як бохо може бути гламурним? - Ми додамо витонченості.
- Гаразд. - Як щодо танцю нареченого з мамою?
Так, було б круто.
- А ти танцюватимеш зі своєю мамою? - Ні.
- Бо вона цього не хоче чи… - Ні, бо я не хочу.
А, добре.
Гаразд, продовжуй.
Вона питала про татів, і я сказала їй, що нас виховували лише мами.
Твій батько помер, а мій батько вирішив…
- Так. - Піти від нас.
Хочеш вшанувати пам'ять батька?
- Отже… - Може, фото?
Я думав, може біля входу, там, де всі підписуватимуться,
поставити його фотографію.
Так і зробимо. Посадимо наших батьків поруч.
- Це гарна ідея. - Не хочу, щоб по центру був прохід.
То ми спустимося до вівтаря з небес?
- Зайдемо збоку? - Можна так.
Ми стоятимемо тут, так? Ось вівтарчик.
Це я. Це ти.
Ми усміхнені, бо ми одружуємося.
Довкола тебе - сердечка, бо ми одружуємося.
- І ти скажеш: «Так». - Так.
- Гаразд, ти мала… - Вибач.
Я не люблю, коли всі розділені.
Ми об'єднуємо дві сім'ї, наших друзів, два життя.
- В єдине ціле. - Звучить непогано.
- У тебе чудові ідеї. - Весілля буває лиш раз у житті.
Так.
- Або двічі. - Гаразд.
Так.
Хочу, щоб це весілля не було таким, як твоє попереднє.
- Воно точно таким не буде. - Справді?
І я не хочу, щоб ти про це думала.
Я й не думала про твоє попереднє весілля, але…
коли я ось так на все глянула, то подумала про нього.
Отже…
Я більше не хочу нічого планувати без тебе.
- Ось так. - Так.
Як ти почуваєшся? Поговоримо про це.
Я жахливо переживаю критичні дні, тож…
Я знову сповнена енергії.
- Ти знаєш про моє ставлення до ніжностей… - Так.
Думаю, із цим ми розібралися.
Ще б пак.
Ми швиденько із цим розібралися.
- Так. - І це добре.
Це лише раз на місяць.
Ні, усе гаразд. Так.
- Так, усе гаразд. - Звісно.
Але, так…
Ти маєш сумніви щодо того, що ми доведемо справу до кінця
й одружимося?
Я не маю жодних серйозних сумнівів.
Гадаю, зараз мене мучать лише звичайні… Нам ще багато треба спланувати.
Багато із чим - розібратися.
- Я хвилююся через це. - Так.
Але якщо говорити про серйозніші сумніви чи переживання,
через які я міг би…
- Передумати. - Передумати? Ні.
Я рада чути, що ти не маєш жодних сумнівів.
Бо я не хочу здаватися…
Скажу як є. Я не хочу здаватися нав'язливою.
Мені треба буде переконуватися, що ти не передумав, аж до весілля.
Не треба почуватися нав'язливою через те, що ти хочеш знати,
що я думаю.
Ти впевнений, що ми одружимося?
Так.
- Так. Я впевнений. - Ти впевнений?
- Так. - Мені треба було це почути.
- Я все вирішив. - Гаразд.
Я уявляю себе біля вівтаря, де ти кажеш: «Так».
Я хвилюватимусь, та щойно побачу тебе - перестану.
- Я не передумав. Не хвилюйся. - Сподіваюся.
Так. Ні, чесно.
- Ні, я справді радію, тож… - Добре.
- Так. - Так. Я також радію.
- Почуваюся впевненою. - Так.
Усе буде добре.
- Кохаю тебе. - І я тебе.
АЛЕКС ТА ТІМ
- Привіт. - Привіт, як ти?
- Добре. А ти як? - Нормально.
- Скажеш, коли будеш готова говорити. - Я весь день нічого не їла.
- Поговоримо зараз? - Мені сісти там?
Я б хотів бачити тебе. Так.
Гаразд.
То що там?
- Я багато говоритиму. - Гаразд.
Дещо в твоїй поведінці відносно моїх батьків мені не сподобалося.
Що саме?
- Мені розповісти? - Так! Звичайно.
Я розумію, що ти хотіла спати,
але мої батьки їхали сюди десять годин, щоб познайомитися з тобою.
Щойно камери вимкнулися,
ти використала першу ж нагоду, щоб піти поспати.
Вони найважливіші люди в моєму житті
і єдині, кого я маю в цьому світі.
- А ти вирішила піти спати. - Гаразд.
Мені це багато про що каже, бо я б так не вчинив.
Гаразд.
Я не вказуватиму тобі, як жити,
та я не вважаю це нормальним.
Я була виснажена. Я люблю подрімати.
Ми годинами говорили про тебе,
про те, ким я буду для них як людина, на яку можна покластися.
Якби я знала, що ти зрозумієш це так, я б залишилася.
Я весь день намагався поговорити з тобою.
- Можна сказати? - Так.
Ти кажеш, що хотів поговорити.
Я тричі розмовляла з тобою, а тоді о п'ятій ти написав мені…
- Але ти проспала майже весь день… - Я спала годину.
- Від 17:00 до 18:00. - Учора ми майже не переписувалися.
Ти рідко відповідала.
Ні, зачекай. Мені це не подобається, бо…
- Розказати, як я все бачу… - Мені це не подобається. Це неправда.
Даси розповісти свою правду, а тоді ти розповіси свою?
Давай.
- Можна? Гаразд. - Авжеж.
Отже… Учора в мене склалося таке враження, наче я розмовляю сам із собою.
Єдина наша розмова була про те, коли ми поїдемо додому,
і про те, що з твоєю автівкою.
Я сказав: «Вітаю, вона знову з тобою».
- «Бережи її». - Так.
Мені здалося, що твоя відповідь була…
- Коли я сказала: «Усе добре»? - Так.
Я сказав: «Бережи автівку, обережніше із шинами».
- Я не відповіла. - І в цьому нічого такого немає, але…
У той день то була єдина наша розмова.
- Тоді… - Бо ти працював.
Даси договорити?
Я геть заплуталася.
- Що в цьому поганого? - Я намагаюся пояснити.
- Мені пояснити чи… - Уперед.
Так. Коли ти подзвонила, то хотіла поговорити, коли було зручно тобі.
На той момент ми не розмовляли весь день,
і мені вже не хотілося розмовляти,
і ти не можеш змушувати мене говорити по телефону.
Гаразд. Учора на роботі… у мене був довгий день.
Я весь день спілкуюся з людьми.
Удень я подзвонила тобі й розповіла, що сталося.
Я написала тобі, коли авто повернули. Ти такий: «Перевір, чи все добре».
Я написала: «Усе гаразд».
Ти відповів: «Перевір шини».
Я не відповіла. Я бачила твоє повідомлення.
Я отримала його й прочитала.
Якщо ти сам не скажеш:
«Мене турбує те, що ти не відповіла», -
звідки я маю про це знати?
А коли ти подзвонив, я спала, бо весь день була на ногах.
Я лягла подрімати. Тоді я одразу тобі перетелефонувала.
Ти сказав: «Я не хочу говорити по телефону».
Гаразд.
«Може, якщо я скажу йому, що таки хотіла б поговорити по телефону,
він передумає».
Ти не передумав. Я не хотіла тиснути.
Я лише хотіла пояснити: «Я хочу зробити так».
Так само, як ти міг пояснити:
«Мені не сподобалося, що ти заснула, коли в нас були мої батьки».
Я швидко втомлююся. І це не просто виправдання.
Я чотири години розмовляла з твоїми батьками.
І я не думала, що піти поспати годинку - це щось страшне.
Чесно.
Але якщо це для тебе щось означає - скажи.
Ти нічого не сказав. Я не вмію читати думки.
Ти хочеш, щоб я була дружиною,
яка робить усе за правилами. За твоїми правилами.
Це неможливо, якщо ти не казатимеш, чого очікуєш.
Ти маєш сказати мені про це.
Я готова вислухати. Я намагаюся зрозуміти тебе.
Учора, коли ми розмовляли по телефону, і я передзвонила тобі,
ти сказав: «Я не хочу розмовляти, бо ти мене не слухаєш».
Я почувалася знехтуваною. Я відчувала, що ти відгородився від мене.
Мені було боляче. Я плакала, бо не розуміла, що сталося.
Визнай - в кімнатах побачень усе було геть інакше.
Я не кажу, що винен ти. Не кажу, що винна я.
Винні ми обоє. І це такі дрібниці.
Я роблю все, що можу.
Після роздумів про те, чого я хочу від життя й дружини,
я змушений чесно визнати,
що моя відповідь щодо нас із тобою: «Ні».
Гаразд.
Добре.
Якщо це остаточне рішення, мені є що сказати у відповідь.
Я вислухаю тебе, якщо ти цього хочеш, але я сказав…
Ти слухатимеш просто щоб слухати чи вислухаєш мене, щоб рухатися далі?
Щоб зрозуміти тебе. Я завжди слухаю тебе, щоб зрозуміти.
- Ти все вирішив? - Як я й сказав. Так.
Гаразд. Добре. Круто.
Я казала, що пройду цей експеримент до кінця.
Твоє знайомство з моїм батьком і те, як ти його розчулив - це серйозні речі.
Як ти смієш робити це, а тоді кинути все за два дні?
Від вашого знайомства минуло два дні.
І ти готовий все кинути, бо я заснула й не відписала тобі?
Я дуже серйозно поставився до знайомства з твоїм татом.
Не сталося нічого такого, щоб ми не спробували ще.
Мені здається, ти не розумієш те, що я…
- А ти намагався? Як? - Звісно.
- Ти даси мені відповісти? - Так. Авжеж.
- Даси сказати хоч слово? - Прошу.
Гаразд. Ти хочеш більше обійматися.
Я спеціально розвернувся й обійняв тебе в тому тісному ліжку,
а коли заговорив до тебе, ти й не помітила.
- Бо я спала. - Чого ти хочеш?
Ти не розумієш, скільки зусиль я доклав…
- Щоб пообійматися? - Ні! Заради твоїх рідних.
Я прокинувся о 8:00 ранку, пішов у крамницю,
шукав усі потрібні продукти, маринував м'ясо, настоявся біля гриля.
Це вимагало зусиль.
А опісля я вимив увесь посуд.
Якби ти приготувала обід для моєї сім'ї,
а тоді побачила повну раковину посуду, я б не просив тебе мити його.
Я б сам це зробив.
Так, може, я не тицьнув на це пальцем.
Але якщо я мушу казати про такі речі - нам не по дорозі.
Не роби вигляд, що я не стараюся.
- Не треба все перекручувати. - Я й не перекручую.
Я терпіла стільки негативних коментарів,
іноді - істерик, фокусів.
Я просто не розумію.
Якщо справа в посуді, в тому, що я пішла спати,
у повідомленні й так далі, ти просто плюєш мені в обличчя.
Чудово. Я дуже радий.
Я міг би ще багато чого сказати, але я за жодних обставин
не можу уявити, що кажу тобі: «Так», - і беру тебе за дружину.
І враховуючи сказане,
я радий, що ми домовилися, що я більше не хочу тебе бачити.
Мені було дуже приємно. Щасти тобі.
10 ДНІВ ДО ВЕСІЛЛЯ
Люблю костюмовані вечірки.
Ти матимеш найкращий костюм.
Це для зачіски.
Прекрасно.
- Натуральне. - Тобто «натуральне»?
- Важкеньке. - Ага.
- У тебе від нього шия болітиме. - Це вам не жартики.
Одягни це.
- Одягни їх негайно. - Панчохи.
О, так.
ТЕЙЛОР ТА ҐАРРЕТТ
Сукня.
Як гарно.
Гарно. Вона мила.
Добре, що все вчасно доставили. Чудово.
Знаю, ти здивуєшся, та я нечасто вдягаюся, як флеперка.
Не вірю. Я бачив те відео.
- Чудово, моє намисто приїхало - Не знімай його. Ми просто…
Обміняємося? Я дам тобі підтяжки.
- Зараз ХХІ століття. - Ти задушити мене хочеш. Боже.
Це зараз популярно серед молоді.
- Ти радий, що ми зранку летимо? - Так. Чудово почуваюся.
Не можу дочекатися знайомства й можливості розповісти про свої почуття.
- Я теж. - Я спокійний.
- Хвилюватимусь, коли сяду на літак. - Тато такий: «Не наламай дров».
Що може бути простіше? Кортить познайомитися.
Гаразд. Дуже в стилі «Ґетсбі».
- Саме цього я й хотіла. - Мені подобається.
Уже кортить побачити костюми решти.
Для декого це буде можливістю поставити крапку.
- Серйозно? - Так.
- Не… - Тобі теж треба поставити крапку?
Можливо, з Кейті. Перші кілька днів ми непогано ладнали.
Ми були фаворитами одне одного.
Вона мене зацікавила, а тоді - зникла.
Не те, щоб мені треба було поставити крапку - просто поговорити.
- Згодна. - Розумієш?
А тобі?
Мені не треба.
- Не треба? - Не бачу такої потреби.
- Я прийняла рішення. - Я теж.
Привіт!
- Ми вже готові. - О боже!
Агов! Ось і мій дружбан!
- Яка флеперка! - Привіт!
Я хочу, щоб ти чітко розумів,
що якщо жінки з твого минулого пишуть тобі -
ти даєш їм відкоша.
- «Я заручений». - Так.
- І все. - Відкоша.
- Запросто.
Не ігноруєш чи ще гірше - ставиш «лайк».
- Я зрозумів. Вибач. - Дякую.
Це нічого не означало.
Я не маю жодних почуттів.
Я побачив це зранку й не знав, як реагувати.
Я просто вподобав повідомлення - й забув про нього.
Вона для мене - ніхто. Вона - минуле.
Я знаю, що її в твоєму житті більше немає,
але подумай, як мені через це.
Я згоден на всі сто.
Так, враховуючи те, що людина, якій зраджували,
відчуває до тебе неймовірну довіру,
вірить тобі й покладається на тебе.
Ти одружуєшся за тиждень.
Я повністю тобі відданий.
Я не казатиму, що це дурниці, бо це не так.
Це дуже невчасно. Ти мав весь день, щоб поговорити, а тепер…
Я не подумав про це, хоча слід було. Я розумію.
Так, і це дещо мене лякає.
Просто…
Я розлючена.
Правда в тому, що в нас чудесні стосунки.
Перед нами - неймовірне майбутнє.
Просто сьогодні я оступився.
Мені потрібно трішки…
терплячості, розуміння й можливості повчитися. Я казав, що так буде.
- Що я помилятимусь… - І ти їх отримаєш.
Ти дав мені лише годину.
Знаю. Мене вбиває, коли ти засмучена.
Я, бляха…
Знаю.
Усе буде добре.
Якщо я засмучена й не хочу розмовляти…
Я хочу дати тобі час, але я…
Фігово, що це все так невчасно. Ми приїхали на вечірку.
Ти засмучена - і мені боляче через це.
Ми все владнаємо. Усе буде добре.
- Просто… - Зараз не час.
Зараз точно не час.
Гаразд.
Я…
Через помаду я навіть не можу тебе поцілувати.
Не можеш.
- Ходімо на вечірку. - Гаразд, стривай, бо…
- Ненавиджу сердитися на тебе. - Ненавиджу, коли ти сердишся на мене.
То поводься нормально.
- Зате ти до біса гарна. - Замовкни.
О боже!
- Джі, пупсику! - Привіт!
Іди-но сюди.
Так би й вкусила! Чудово виглядаєш.
- Привіт! - Дамочки!
- Засумував за морськими зірками? Що ти… - «Зірками»?
Ти ж знаєш, що я вмію плавати?
Що він таке каже? Не жартуй так зі мною.
Хіба ти не займаєшся тим, що ловиш морських коників?
Чуваче, «морські зірки»?
- Диви, як розважаються. - Ага.
Я серджуся не через те, що він захотів порвати.
Але розірвати заручини, коли ти потис руку моєму батьку
й сказав: «Я хочу одружитися з вашою дочкою…» Ти боягуз.
- То ти з ним не розмовлятимеш? - Навіщо?
Він сказав, що не хоче мене бачити.
- Ти говорив із нею? - Нам немає про що говорити.
- Сподіваюся, вони не про мене говорять. - Про що саме?
- Я вам не розповідала. - Про що?
Тайлер має дітей.
- Так. - Що?
Кілька років тому він став донором сперми
для своїх знайомих - і вони народили дітей.
- Він не сказав тобі про це в кімнатах? - Ні.
Навіщо було чекати, щоб я тепер так почувалася?
Тобі буде сумно, але ти це переживеш.
- Так. - Переживеш.
Але ось що.
Він щодня готує мені каву, дарує квіти.
Він готовий розмовляти цілу ніч, він бореться за мене.
За мене ще ніхто не боровся. Він мені не набридає.
Я сумую, коли він не поруч. Це не просто закоханість, а глибокий зв'язок.
Але такі новини - це…
М-р-р!
Моніко!
А де Стівен?
Старий…
- Я рада, що ти прийшла. - Я теж.
Ми зі Стівеном сьогодні дві години розмовляли по телефону.
Ми хочемо знати все!
- Це він тобі подзвонив? - Я.
- Ми з ним усе обговорили… - Це добре.
…і розійшлися по-доброму. Його діям немає виправдання.
Але він хороша людина, яка…
- Наламала дров. - Наламала дров.
Але ти більше не хочеш зустрічатися з ним?
Ні. Аніскілечки.
- Привіт! Лише погляньте! Богді! - О боже!
Господи боже!
Як життя? Що нового?
Хто це?
- Це Богдан. - Богді.
- Привіт! - Я представлю тебе.
Привіт! Дуже приємно.
- Привіт. - Рада тебе бачити.
Цікаво побачити Богдана вперше.
Так, у кімнатах у нас із ним був зв'язок.
Чути його голос - дуже приємне й знайоме відчуття.
КЕЙТІ УЧАСНИЦЯ ШОУ
Я сумувала.
Я теж. Я така рада, що ми можемо потусуватися разом.
- Хочеш познайомитися з Ніком? - Так.
Ніку, це Кейті.
- Привіт. Дуже приємно. - Привіт, Кейті.
- І мені. - Я наче уві сні.
Я побачився з Кейті вперше. Ми зустрічалися в кімнатах.
А я ще думав, що ти висока.
Так, між нами був зв'язок.
Протягом перших трьох днів ми були фаворитами одне в одного.
- Він такий милий! Так. - Нік?
- Про що ти? - Наживо він ще миліший.
- Миліший наживо? Так. - У хорошому значенні.
Ні, все добре.
Моя колишня, з якою я зустрічався понад шість років тому,
учора мені написала, і я відповів.
Я написав… я лайкнув, і тоді…
- Ти щось їй відповів? - Ні, просто лайкнув, і…
- Я такий… Ні. - Ти їй відповів?
Я сказав…
Ти не це мені казав.
- Я сказав… Гаразд. - Дай свій телефон.
- Що ти написав? - Він тут. Можна пізніше?
Я дам уже, якщо хочеш.
Я відповів їй, я написав?
«Я не казав тобі, але в мене дехто є. Я заручена».
Типу: «Нам більше не варто переписуватися.
Усього тобі найкращого. Бувай». Щось таке.
- Ти так їй написав? Гаразд. - Так. І це все.
Гаразд.
Годину тому ти казав, що лише лайкнув повідомлення.
А тепер ти кажеш, що відповів…
заохочуючи її до спілкування чи щось таке.
Не просто лайкнув - і забув.
Я хочу в усьому розібратися.
Так, я не лише… Ні, я щойно сказав, що відповів.
Годину тому ти казав інше.
Так, але ти не питала конкретно: «Як ти відреагував?»
Але так, так усе й було.
- Може, дамо їм… - Так.
Думаю, вам краще побути вдвох.
Я б хотіла побути наодинці.
- Ні, звісно. - Так.
Ні, наодинці, типу…
сама.
- Так. - Ешлі?
- Хвилин десять. Двадцять. - Я піду з нею.
Якось так.
Щоразу щось нове.
- Здуріти. - Агов.
- Якого біса? - Так.
- Це дивно. - Так.
- Це дуже дивно. - Так.
Чорт забирай!
Завтра він мав познайомитися з моїми батьками.
Так.
- Навіщо таке казати? - Так.
Недоговорювання - це серйозна річ. Ми не маємо часу на ігри.
Думаю, поруч із Тайлером він забувся, де він,
і почав розповідати правду.
Я вважаю, що це неприйнятно.
Так дивно чути твій голос!
Ми подивилися одне на одного: «Я знаю цю людину».
Я така: «Це Богдан?»
Я залишу вас, щоб ви поговорили.
Так, було б непогано.
- Що? - Говоріть.
- Любий! Гаразд. - Ні, серйозно. Поговоріть.
Я такий, як ти очікувала, коли ми розмовляли?
- Ні! - А яким ти мене уявляла?
Я постійно думала, що ти низенький і дрібний.
- О боже! Серйозно? - Так.
- Тож коли я тебе побачила… - Низький і дрібний.
- Низький і дрібний. Не знаю чому. - Я радий, що перевершив очікування.
Я сама не знаю чому! А я така, як ти очікував?
Я очікував, що ти гарненька, тож…
- Так. Я мушу підбирати слова. - Ні.
- Інакше Рамз… - Можеш казати, що я гарненька.
- Рамз не проти. - Гаразд, ти гарненька.
Так, це дивно, бо ми зустрічалися майже до кінця.
- Так, до кінця. - Я не могла обрати.
Одного дня: «Рамз». Наступного - я така: «Богдан».
Але, думаю, мені потрібен був хтось спокійніший, бо ми з тобою гіперактивні.
Рамз сказав: «Ми такі різні». Я такий: «Гаразд».
- Так! - Ні, в чомусь ми схожі.
- Ви такі схожі! - У чомусь ми схожі.
Але в нас дуже різні характери.
Так. Я так хвилювалася під час тієї розмови, коли ми порвали.
Я зайшов і такий: «Як справи? Як ти?»
- А її настрій був геть інший. - Так, це було помітно.
- «Приїхали!» - Типу: «Трясця!»
Я поглянув у камеру й такий: «Ну, гаразд».
Ти був у курсі.
У Богданові я бачу друга.
Я не маю жодних сумнівів у стосунках із Рамзесом.
Я прийняла правильне рішення. Зустріч із Богданом це підтверджує.
- Хлопаки! - За хлопаків.
Келих за хлопаків!
Нік милий. Я їй казала. Він набагато миліший…
- Він таки миліший. - Так.
Мабуть, це неправильно, але я вже сказала це, тож…
- Як у вас із ним? - Добре.
Але ось що: я достатньо самокритична, щоб знати, які я маю недоліки.
Іноді я прискіпуюся й надто сувора з ним,
бо я й до прискіпуюся і до себе сувора.
- Я над цим працюю. - І йому є над чим працювати.
- Так. - Усі ми знаємо Нікі Д.
Нікі Д. має над чим попрацювали, але Ханна-веселунка нам також потрібна.
Так.
Він чудовий. І я кохаю Ніка. Він ідеальний.
Але, я вважаю, що можу бути найкращим, що з ним сталося,
бо існує стільки всього, що…
- Ти могла б показати йому? - Так!
Пам'ятаю, як в аеропорті ти така:
«Я хочу скуштувати нові страви, спробувати те, се.
Ти не звик пробувати щось нове».
Я подумала: «Молодець». Ти можеш розширити його кругозір.
Так! У цьому й річ. Він не мав такої можливості.
У сексуальному плані - також.
Гадаю, коли і нього був секс… Він розповідав, що з колишніми партнерками…
Він доводив справу до кінця
і, мабуть, навіть не думав спитати, чи в неї був оргазм.
- Так. - Нам треба дійти до цього.
А жінкам це не так легко дається.
Якщо треба постаратися, то стараймося.
Я вже два тижні торочу йому про свої потреби.
Я сказала, чого хочу в сексі, а ти не робиш цього,
дбаючи лише про свій оргазм?
- Це дратує. - Так.
Бо я хочу задовольнити тебе…
«Не завадять додаткові інструменти. Візьму-но я іграшку».
- Він ревнує мене до вібратора. - А хто винен?
У мене було небагато партнерів, та з ними
ми не боялися досліджувати.
А Нік не такий.
І в мене таке враження, що я в ліжку з 18-річним.
Він усього гидиться.
Про кунілінгус він і чути не хоче.
Типу: «Прийшов час зрозуміти,
що жінка прагне насолоди не менше, ніж чоловік».
Ще б пак!
Він не любить робити кунілінгус…
- Що? - Так.
І щоб покращити секс, який далеко не найкращий, треба спілкуватися.
Сексуальні проблеми треба обговорювати дуже обережно,
бо для чоловіка це може бути принизливо, може його засмутити.
- Так, его. - Его. Я не хочу зачепити його его.
Підходити до цього треба дуже обережно.
Але він вчиться. Ось у чому річ.
Із Ніком треба… Я справді його кохаю.
- Справді. - Я рада це чути.
Іноді він діє мені на нерви, бо він не…
Він не так добре розуміє все, як я.
Він хоче, щоб йому це вдалося, просто не мав такої можливості.
Рада знайомству. Нікі Д.
Я також дуже радий.
Власною персоною.
- Власною персоною. - Поглянь.
- Думаєш, йому зараз весело? - Хочеш сісти ближче?
Нехай поговорять.
Кейті аж сяє. Чи дійсно ти подруга мені, Кейті?
Вона сказала: «Нік дуже привабливий».
Я відповіла: «Ми ж найкращі подруга. Не кажи так».
Мені вона теж це казала. Сказала: «Нік дуже привабливий».
- Вона сказала, що він привабливіший… - Мені її вбити?
…ніж в інстаграмі. Можемо вбити її, але ми ж її любимо.
Так, я полюбила її.
Ти був дуже говірким, харизматичним.
Ти футболіст, спортсмен, так?
У реальному світі я з такими й зустрічаюся.
Я не хочу вдаватися до стереотипів, тому вибач, бо саме це я зараз і роблю.
Усе гаразд. Можеш казати, що хочеш.
Типу: «З таким хлопцем ти зустрічалася б у реальному світі.
Тому ти й самотня в 35».
Мене не цікавив твій вік. Тебе не цікавив мій.
У нас чимало спільного.
- Так. - Ти дуже мені подобалася.
Ми народилися, коли народилися, - і тут нічого не вдієш.
- Але… - То тобі начхати на вік?
Ні, але ти маєш розуміти, що минулі 15 років, десять років чи скільки-там,
- я зустрічалася з одним і тим самим… - Так довго?
- Чорт! - Знову й знову.
Більше хлопців не було?
Ні, я маю на увазі, що вони були однакові.
Може, це твій типаж, просто ти ще не зустріла того, хто тобі підходить?
Це чудове запитання.
- Якщо це твій типаж - нехай. - Так.
Не можна щоразу сприймати це як недолік.
Ти сподобалася мені ще першого дня.
Я такий: «Чорт, я безперестанку думаю про Кейті».
У мене від тебе аж серце тьохкало.
Це в мене від тебе серце тьохкало.
Коли бачиш таких людей у реальному світі, то думаєш: «Може, любов таки не сліпа».
Ти ж не просто так три дні був моїм фаворитом, так?
І ти в мене.
Я дивлюся тобі у вічі - і бачу, що в тебе прекрасна душа.
- Ти прекрасна людина. - Дякую.
Ти неймовірно амбітна.
Ти зробиш когось до біса щасливим.
- Ти зараз до сліз мене доведеш. - Ні, типу…
Я знаю, що це щиро.
Я кажу це щиро.
Я надаю велике значення мові тіла, враженню від людини тощо.
Просто переглянути профіль в інста… До речі, твій профіль - прекрасний.
- Дякую. - Але ти неймовірно…
Ти до біса відпадна.
Так? Типу…
- Не брехатиму. Ти мені сподобалася. - Так.
- Але це ти мене кинула. - Я тебе кинула.
Чому?
Я не хочу, щоб ти прийняв мої слова близько до серця,
але якщо говорити про зрілість, мені здалося, що тобі її трохи бракує.
Мені здавалося, що в нас все добре, а тоді…
«Мене діймають мамині подруги. Мене діймають старші знайомі».
Я така: «Він не почув жодного слова».
- Так. - Ще одна причина - об'єктивація.
- Так. - На тому побаченні ти такий:
«Ти сексуальна. Ти така і така».
- Я люблю сарказм, люблю жартувати. - Так.
Коли мені щось кажуть, я такий: «Це сексуально…»
Я не хотів. Ти не уявляла майбутнього зі мною.
У цьому немає нічого поганого.
Але знай, що мені дуже подобалося розмовляти зі мною.
- Ти робиш акцент на шармі й харизмі… - Так.
- …надто сильний акцент. - Гаразд.
Я вважаю, що ти прекрасна й дуже глибока людина.
- Так. Гаразд. - Раджу робити акцент на цьому.
Пам'ятаю, як ми говорили про твою сім'ю - і твоя розповідь була чудесна.
Ти людина, сповнена цінностей.
Думаю, ти людина з великим серцем.
Роби акцент на цьому.
Не починай із: «Ти така сексуальна».
Можливо, це захисний механізм,
який виник на основі комплексів.
Але я хочу сказати тобі, що ти ідеальний.
Ти дивовижний.
Я обожнюю тебе й пишаюся тим, яка ти людина.
І я пишаюся тим, як ти виріс,
бо ти тепер маєш наречену.
Ви ростете разом. І ти ростеш як особистість.
У цьому й краса того, що ми тут переживаємо.
Я пережила це без пари - і рухаюся далі, що б на мене не чекало.
- Так. - Так.
Я зараз щасливий.
Я навчився дорослішати, бути свідомішим, слідкувати за тим, що я кажу.
Я багато чому навчився? щоб вирости як чоловік і подорослішати.
Я високої думки про тебе.
Я постійно кажу Ханні «Мені вже кортить позависати з Нікі Д.»
Просто запроси мене на матч «Рейвенс».
Гаразд, можна.
Мені здається, що ти сердишся на мене.
Я розлючена.
Ти знову збрехав.
Я не брехав.
Ти сказав: «Я лайкнув повідомлення й нічого не відповів».
Так.
А перед іншими ти сказав: «Ні, я відповів».
Я не пам'ятаю, що сказав. Ми обговорювали сам факт.
Не вдавалися в деталі: «Що саме ти написав?»
Ні, вдавалися. Ми були на дворі, і я сказала: «Ти це лайкнув.
Як на мене, дивно, що ти це лайкнув і не дав однозначної відповіді».
Ти не відповів, пишучи їй… даючи їй відкоша.
Я не хочу мати причини порпатися в твоєму телефоні.
- Я не думав, що треба переповісти… - Як усе було?
Дослівно, мою відповідь. Так, я не…
- Не думав. - Проблема в твоїй відповіді.
Ти сказав, що лише лайкнув.
Моєю метою було сказати тобі: «Ця людина сказала це».
Я заплющу очі на те, що ти не все мені розповів,
але той факт, що твоя розповідь повністю змінилася перед іншими людьми -
ти вважаєш, що це нормально?
То між уподобайкою й словесною відповіддю є різниця?
Я не думав, що є якась різниця. Вибач.
Я пропустив цю деталь. Пробач.
Це факти. Це не деталі. Я хочу в усьому, бляха, розібратися.
- Я теж. Гаразд. - Це факти, а не деталі.
Пасивно лайкнути щось - це зовсім не те саме,
що активно відповісти на щось, що має для мене велике значення.
- Різниці немає. - Справді?
- Ні, немає. - Як це - немає.
Ці деталі - факти цієї ситуації.
Ми по-різному розуміємо, що таке деталі й що таке факти,
і це фігово.
- Це лише семантика. Суть у тому… - Для тебе.
- Гаразд.
Суть у тому, що мені слід було розповісти тобі факти цієї ситуації.
Так.
Мені дуже шкода.
Ти міг зробити це ще годину тому!
І треба було так зробити.
Треба було розповісти тобі вранці. Я скоїв велетенську помилку.
Я гризу себе за те, що ти зараз так почуваєшся.
Завтра ти мав познайомитися з моєю сім'єю.
Я казала, щоб познайомити тебе з сім'єю, я маю бути впевнена в тобі на 200 %,
але зараз я не впевнена на 200 %.
Я облажався - і мені дуже шкода.
Для знайомства з батьком ти мусиш бути впевнена.
Якщо ти вирішиш сказати: «Ми завтра нікуди не летимо…»
Якщо ми завтра не полетимо до батьків, то цього всього не буде.
- Я знаю. - Надто багато тривожних дзвіночків.
Просто…
Надто багато за такий короткий термін.
Ти зараз про весілля говориш?
Можеш робити, що хочеш. Це твоє право.
Чи знищить це мене морально? Звісно.
Я буду нещасний, але я зрозумію.
Це все дуже дивно. Я геть нічого не розумію.
Я зрозумів.
Проблема в мені.
Я це знаю.
Я й досі той, ким був до того, як це сталося.
Це не змінює того, хто я.
Не змінює моїх почуттів.
Я показав тобі свої хороші й погані сторони.
І я такий, який є.
Гаразд?
Ця ситуація не характеризує мене.
Я розлючена.
Не приховуй від мене нічого.
Я розповідаю тобі все, і ти знаєш, що мені важко.
Я знаю, що тобі шкода.
Просто я страшенно втомлена.
І я заплуталася.
Я хочу додому.
Переклад субтитрів: Анастасія Хома