"Vi påminner elevene om at morgengymnastikken er obligatorisk."
Livet går videre her selv om en atombombe faller.
"Etter dusjen skal dagpersonalet gå til kjøkkenet for å ordne maten."
-Hva brente du? -Ingenting. La meg gå ut.
-Stopp der. -Hvordan visste du om det med Alba?
-La meg være. Jeg visste ingenting. -Du vet ingenting, men du tegner det.
Vi skal se om vi kan oppfriske minnet ditt.
Alba skulle anmelde at Manu forsvant. De har drept henne!
Hva er det? Sitter den fast?
-Alt er så rart. Forklar. -"Er det noen der inne?"
-Sett på litt varmere vann. -Jeg slipper deg når du forteller.
-"Hva gjør dere? Åpne!" -Det holder.
"Personlig hygiene er et tegn på respekt for seg selv og for andre."
"Jeg tisser på meg!"
Hva holder dere på med? Du er i feil garderobe.
Hva vedder du?
-Hva har skjedd? -Jøss, hva har skjedd?
Hva er det som skjer her? Kom igjen! Gjør det dere skal?
-Hva har de gjort? Går det bra? -Takk.
Døden føles alltid som noe urettferdig og ubegripelig.
Enda mer når den er voldsom.
Når det handler om en jente.
Selv om ledelsen har bestemt å fortsette med undervisningen...
...så tenker vi alle på lille Alba.
Så det er normalt at dere føler dere triste, sinte,
eller til og med redde.
Men dere skal vite at myndighetene gjør alt for å få klarhet i saken.
"Internatet Las Cumbres"
Du kom vel bra overens med Alba?
Ja, litt. Jeg underviste henne i fransk.
Vet du om hun kranglet med noen?
-Nei, alle likte Alba. -Okay.
Fortalte hun om det var noen eller noe hun var redd for?
Tenk, Adèle, vi har tid. Okay?
Fortalte hun virkelig ingenting?
-Hvorfor var hun ute i skogen i går kveld? -Jeg vet ikke.
Adèle, Alba løy for å gå ut og jeg tror at du visste hva hun skulle gjøre.
Alba gjorde ting som moren ikke visste om.
Hva mener du?
Hun smuglet ting til internatet.
Hun kjøpte dem i byen etter skolen når noen bestilte det.
Vent litt... Elevene på internatet bestilte ting?
Hva slags ting?
Tobakk, kondomer... I blant en mobile, jeg vet ikke.
Paul Uribe.
Inés Mendoza.
Dere må ringe faren min.
Paz Espinosa.
Her.
Kom.
Dette er Amaia Torres.
Jeg vil anmelde at en elev har forsvunnet og at ingen gjør noe.
-Samme gamle vise. -Han heter Manuel Villar...
-...og han kan være i fare. -Rektoren har anmeldt det allerede.
Jeg har snakket med familien, Manuel har tatt kontrakt. Han har det bra.
-Det er umulig. -Hva mener du?
Nå holder det, Torres.
Dere fikk vel bildet av kortet foreldrene fikk?
HAR DET BRA. JEG ER PÅ ET STED DER JEG
ENDELIG KAN VÆRE LYKKELIG. IKKE LET ETTER MEG. KLEM.
Nå vil jeg ikke høre mer om dette fra deg igjen.
Manuel Villar har nettopp fylt 18.
Han vil ikke bli funnet så vi kan ikke gjøre noe mer.
De etterforsker mordet på en jente,
så vær så snill, ikke lag mer trøbbel.
Lucía Ballester.
Går det bra?
Jeg ble glad da du ringte.
Jeg avlyste faktisk reisen jeg hadde bestilt.
Jeg vil være litt sammen med deg.
Kjære, du må prøve å glemme det som skjedde.
Politiet kommer til å finne den skyldige skal du se.
Hva er det?
Jeg visste at noe fælt skulle skje.
Dette er på grunn av ulykken din.
Hjernen din prøver å huske, men blir frustrert når den ikke kan det.
Det du opplever er bare forvirrende bilder, ikke mer.
Nå drar vi hjem så du får hvile. Det er akkurat det du trenger.
"Den eneste måte å lure døden på er å bli husket."
Mozart er udødelig takket være sine verk,
men også takket være det "Requiem" vi hører her,
som han faktisk aldri fikk avsluttet. Vet dere hvorfor?
Han skrev den på dødens rand.
Han visste at den sanne og mest grusomme døden er å bli glemt.
"Så du når han tok ham? Han kom ikke overens med foreldrene."
DET VAR VEL DERFOR HAN GJORDE DET, FOR Å BLI LATT I FRED.
Det var skrivestilen hans, Paul. Jeg kjenner den igjen.
Han stakk og forlot oss her. Han er ute og vi er inne.
ETT ÅR TIDLIGERE
Velkommen til internatet Las Cumbres, Manuel Villar.
Det blir kortvarig.
Manuel.
Dette er uniformen din.
Ser det ut som om jeg kommer til å bruke den?
Noen som vet hvor jeg sitter? Jeg er den nye.
-God morgen. -God morgen.
-Señor Villar, eller hva? -Rolig, du kan si du til meg om du vil.
På dette internatet er vi ikke på dus med hverandre.
Elevene må bruke uniform og de stiller seg opp når læreren kommer.
Hør her...
Jeg har knapt vært på dette jævla internatet i en time
og dere kødder med meg.
Du kan suge kukken min.
Au, slutt, det holder.
Drittsekk! Jævel!
Au, au! Slutt da, din drittsekk!
-Hva gjør du? -Jeg drar herfra ser du vel.
-Det er ikke så lett. -Ikke for deg kanskje.
-"Au, au!" -"Hvor skal du? Stå stille."
-"Slipp meg, din dritt!" -"Stopp sa jeg."
-"Slipp meg, sa jeg." -Faen, det er jo umulig å sove her.
"Slipp meg, for helvete!"
STILLHET OG ETTERTANKE FÅR OSS TIL Å VOKSE SOM MENNESKER.
"Jeg fortjener straffen min og lover å ikke..."
Jævla drittsekker!
Hei, din idiot. Du står i veien for lyset.
Hva gjør du der, bokorm? Er du ikke redd for å bli straffet?
Ikke egentlig, de har nok med deg.
Du tror vel at du er så smart, der du sitter med romanene dine.
Om jeg var smart ville jeg ikke vært her med deg.
Jeg er litt dum. Det forrige internatet var et luksushotell i sammenligning.
-Men jeg sørget for å bli kastet ut. -Her sitter du fast.
De blir aldri lei av å kødde med deg.
Og du? Hva gjorde du for å havne her?
-Jeg åpnet et bur fullt av aper. -Hva sier du?
På en dyrepark eller noe?
Onkelen min eksperimenterte med dem.
Og nå er du den innestengte apen.
Du, jeg heter Manuel.
Og du? Har du et navn, eller?
Paul.
Hva må jeg gjøre for å overleve i dette jævla fengselet?
Det man må gjøre er å rømme herfra, men med en god plan.
-Ikke som en idiot. -Jo.
Men jeg har noen små triks for å holde ut i mellomtiden.
Hvem vil vise oppgaven?
Paul.
SEILER UNDERKASTET DINE NYKKER NØNNER, BER AT DØDEN ER UENIG
Perfekt. Du skuffer meg aldri, Paul Uribe.
TISPE
Manuel Villar. Synes du det var morsomt?
La oss se oppgaven din, så kan vi alle le.
HORE
Du skuffer heller aldri, men av motsatte grunner.
Ikke løp ut.
Vi drar, lillesøsteren din, du og jeg,
men først må jeg overtale henne om å bli med oss.
Må det være akkurat henne?
"Jeg er med."
-Er hun tankeleser eller hva? -Hun kan lese lepper.
Manu var kul, men han er ikke her.
Ikke vær så langsint og vær glad for hans skyld.
-Dette stedet knuste ham. -Det gjelder oss alle.
Jeg tok vel feil og personen med masken ville bare hjelpe ham.
Man glemmer vel alt når man kommer seg herfra.
-Du hadde gjort det samme. -Nei, ikke i det hele tatt.
-Joda. -Jeg hadde ikke dratt uten ham.
Amaia. Amaia, Amaia, Amaia, kom. Skynd deg.
Skynd deg, kom. Se.
-Drar de? -De drar.
-Unnskyld. Jeg ville ikke skremme deg. -Det går bra.
Er det dette vi konfiskerte?
Alba hadde en utrolig forretningssans.
Stakkar, så grusomt.
Tror du dette hadde noe å gjøre med mordet på henne?
Jeg vet ikke, tvilsomt.
Stakkaren ble jo etterlatt der så vi skulle se henne.
Det var et rituelt mord. Øynene var slitt ut, øyenbindet...
-Det er iscenesatt. -Nettopp. En advarsel.
Advarsel til hvem? Hvorfor?
-God kveld. -God kveld.
God kveld.
Om det er greit så drar jeg til møtet i byen.
-Jeg vil høre hva politiet har å si. -Du må fortelle etterpå.
Takk.
Må hun hvile i fred.
Jeg lovet at jeg skulle innom Celia.
Hun er helt knust.
Vil du at jeg skal bli med?
-Hva gjør dere, snusker? Slutt å runke! -Opp og hoppe, gutter!
-Kom igjen! -Drømmer jeg...
-...eller er salen full av jenter? -Det er ingen lærere her!
Det er umulig. Hva mener du?
Ansias, tok de Concertaen du stjeler fra sykesøsteren?
-Herlig... -Fining!
Hva gjør de? Skal de feste nå?
Det føles feil. En liten jente døde nettopp.
Det er jo derfor. Man blunker og neste dag er man død.
Og vi? Vi holder på å råtne vekk her, for helvete.
Jeg synes vi skal ta sjansen. For Albas skyld.
Kom igjen, folkens! Jeg vet hvor vi kan...
Det er lærerfritt i dag!
Jeg ble aldri bedt i pysjamasfestene, de jævlene.
Faen ta dem.
Skjer, kelner?
Jeg får frysninger her. Det er som om de døde ser på oss.
Hva sier du, din galning?
-Får du ikke sove? -Jeg hørte skritt.
Som om det var noen andre i huset.
Som da du var liten.
Du fikk panikk når det var uvær.
Du løp fra soverommet ditt og gikk inn på vårt,
og la deg mellom oss.
Og så fortalte dere eventyr til jeg sovnet igjen.
Jeg vil gjerne se på bilder fra før ulykken.
Kanskje jeg kan huske mamma.
Jeg vet ikke om jeg er klar for å se på dem ennå.
-Men jeg trenger å huske... -Beklager.
Jeg vil ikke tilbake til internatet.
-Hvorfor kan jeg ikke være her? -Da ville du vært alene hele dagen.
-Du vet at jeg er på reise konstant. -Det plager ikke meg å være alene.
Jeg foretrekker det.
Alle legene er enige. Du må være med ungdommer på din egen alder.
Det er for ditt eget beste.
-Okay. Jeg drar i morgen tidlig. -Inés...
Inesita.
Alt jeg gjør for ditt eget beste. Jeg gjør det fordi jeg elsker deg.
Gjør du?
Jeg vet ikke om jeg elsker deg.
Jeg vet ikke om jeg bryr meg om mammas død fordi jeg ikke husker henne.
God natt, pappa.
Jeg har aldri gjort det på et offentlig sted.
Jeg har aldri sniffet lim.
Stopp der...
Jeg har aldri rotet med noen i foreldrene mines seng.
Okay, la meg se. Jeg har aldri tatt på meg selv mens foreldrene mine...
-Jeg har aldri rotet... -For en bra sang!
Jeg har aldri rotet med en fyr.
Jeg har aldri rotet med to gutter samtidig.
Hallo?
Amaia.
Hva gjør du her?
Du er litt trist, eller hva?
Det eneste som mangler er boken din.
Vet du hva jeg feirer?
-Manus bursdag? -Vi skulle vært på stranden i dag.
-Husker du det? -Så klart gjør jeg det.
Jeg håper at manetene brenner ham.
Oi da.
"Inés!"
-Stå opp og bli med meg. -Hva er det?
Jeg hørte en lyd. Det er nok ingenting, men kom for sikkerhets skyld.
-Ta det med ro. -Hva er det, pappa?
Det går bra. Rolig. Gå inn der.
Hva er det?
Ingenting, jeg trodde jeg så noe, men det var bare stormen.
-Er du sikker? -Ingen fare, kjære. Det er over.
Moder Jord virker rasende.
Der har myrdet en jente, så det føles rettferdig.
Ikke fordi jeg kjenner mange munker, men jeg syns du er spesiell.
-Hvorfor det? -Du røyker, drikker...
-...og har på jeans under kjortelen. -Hva skal jeg ha ellers?
Nei, jeg vet hva det er. Det du sa til ungdommene i morges.
Ikke et ord om himmelen, eller om Gud.
Og så har du røyket fire sigaretter.
Du vil ikke så hjem til Celia.
Kom.
Fælt at de har gått til spille.
Jeg ville gi dem til Celia som en liten trøst.
Elvira...
Sannheten er at jeg ikke vil gå dit.
Jeg har ingen trøst å tilby den stakkars kvinnen og jeg vil ikke lyve.
Hei.
Hallo?
Hvorfor løper folk rundt i korridorene?
-Ta en slurk. -Jeg vil ikke ha.
Kom igjen, Paul, ta en slurk.
Jeg skal danse.
Vil du danse med meg?
Kom, dans med meg.
-Hva gjør du her, Adèle? -Det var ingen der da jeg våknet.
Lærerne har våknet og er på vei tilbake. Kom igjen.
-"Hva er det som skjer her nede?" -Lærerne! Løp!
Jeg bryr meg ikke, de får sette meg i isolering.
Kom, de finner oss ikke her. Adèle.
Gå inn, gå inn. Løp, løp!
Jøss, Mara blir ikke nådig. Jeg får sparken.
Jeg er for myk. De har virkelig lurt meg.
Beklager, Elvira. Det er min feil.
Tuller dere?
Vær så snill.
Unnskyld. Det er ikke slik det ser ut.
-Unnskyld... -Vi lekte: "Jeg har aldri..." og...
Ut herfra! Nå! Alle til sin egen seng!
Gjær det vondt? -Litte grann.
Hva er det der med "Jeg har aldri..."?
Det er en lek.
For eksempel, jeg har aldri kysset en dominikanermunk.
Og en fransiskanermunk?
Jeg har aldri kysset en kvinne.
Ikke tull.
-De kommer til å straffe oss. -"Hvor er de?"
-Hysj, Adèle. -"Jeg ser dem ikke her!"
-Faen... Okay, denne veien. -"Hvor er dere? Kom ut nå."
-"Snørrunger. Bare vent." -"Kom ut derfra."
-"Hvor tror du at du skal?" -Jeg kommer til å spy.
-Ikke tenk på det en gang. -"Det er noen der. Jeg ser lys."
"Kom ut alle sammen. Nå!"
Det er som marerittet til noen som bodde her på 1500-tallet.
-Det var sånn de tok Manuel. -Om vi går nå, kan vi komme unna.
-Vent. -Vi går, vær så snill.
Nå er jeg glad for at Manuel klarte å rømme...
...at han har det bra og har funnet et sted der han er lykkelig.
-Det var det han skrev. -Kan vi gå nå, vær så snill?
Vent, hysj, Adèle. - Husker du ordene eksakt?
Jeg har dem her. Etset.
Nå?
Det sto: "Har det bra. Jeg har funnet et sted der jeg endelig kan være lykkelig."
-Så dumt og tullete. -Noe mer?
Ja. "Let ikke etter meg" og "Plis".
Kan det ha stått "Endelig har jeg funnet?"
Ikke vet jeg. Jo, kanskje det.
Har det bra. Jeg er på et sted der jeg
endelig kan være lykkelig. Let ikke etter meg. Plis.
HJELP
Faen.
Jeg visste at Manu ikke bare stakk på den måten.
"Jeg har funnet dem. De er her."