Azért mész anya motorjával, mert annak jobb a felfüggesztése?
Ha leesik, vagy történik valami, az az én hibám lesz.
Amikor látom, hogy a gyerekeim
őrült dolgokat, vad mutatványokat csinálnak,
kockázatot vállalnak, és belefeledkeznek az élménybe, az büszkeséggel tölt el,
de leginkább irigységet érzek. Óriási irigységet.
Most, hogy idősebb lettem, a dolgok megszokottá váltak.
Kiveszett belőlem az öröm és játékosság,
amit gyerekkoromban éreztem, és ez hiányzik.
Átélnék dolgokat úgy, ahogy a gyerekeim.
Rájöttem, hogy az egészségre nézve is előnyökkel jár, ha ezt csináljuk.
Olyanoktól akarom megtanulni a titkokat,
akik soha nem veszítették el a gyermeki énjüket.
Extrém sportolóktól.
A hihetetlen hegymászóktól, akiket csodálok, a legjobb kaszkadőröktől,
vagy a fenegyerek haverjaimtól, mint Robbie Maddison.
Ez az, Robbie!
Én és a gyerekeim hősként tekintünk rá.
Valószínűleg ő csinálta a legtöbb extrém mutatványt.
Többet, mint bárki más a világon,
és úgy tűnik, nagyon élvezi, amit csinál.
Milyen volt a mutatvány?
- Elég jó volt. - Aha. Őrületes.
Hiányzik ez a fajta bátorság, tudod?
Csak nézem a gyerekek hozzáállását, ahogy nem foglalkoznak a biztonsággal,
de úgy tűnik, jól boldogulnak.
Van bennük egyfajta rugalmasság,
ami felszabadító, de minél jobban elkényelmesedünk
annál kevésbé megyünk bele ijesztő helyzetekbe.
Ha elkezdesz leállni, egyre kevesebbet csinálsz.
Mi teszel azért, hogy ezt újra elérd?
Keresem. Valami újdonságra,
- új élményre vadászom. - Szerintem az a legjobb módja,
hogy megtapasztaljuk, amit a gyerekeink,
ha kilépünk a megszokott komfortzónánkból,
és kipróbálunk valami teljesen újat.
Amiben van némi kockázat.
Valami intenzív dolog kell, ami új.
Valami, amit eddig még nem csináltam.
Pontosan.
HATÁRTALANUL: ÉLJ JOBBAN CHRIS HEMSWORTH-SZEL
MÁSODIK RÉSZ: KOCKÁZAT
Ahhoz, hogy visszanyerjem azt a fajta izgalmat,
amit a gyerekeim a határaik feszegetésével,
olyasmire van szükségem, ami kihívást jelent az elmémnek és a testemnek is.
Valami új és ismeretlen dolognak kell lennie.
És elég kockázatosnak kell lennie ahhoz,
hogy a komfortzónámon kívül legyek.
Néhány hónapos keresgélés után találtam rá erre a gátra.
Körülbelül 200 méter magas.
Svájcban van, és hihetetlenül nagy kihívásnak tűnik,
de megpróbálom egyedül megmászni
a tél közepén.
Nem vagyok hegymászó alkat,
és sziklamászásban sincs sok tapasztalatom.
Két dolgot nem szeretek, a magasságot és a kudarcot.
Szóval ez határozottan új kalandnak tűnik.
LUZZONE-GÁT, SVÁJC A VILÁG LEGMAGASABB MÁSZÓFALA
Ez nem csak a merészségről szól.
Egy friss tudományág azokkal az előnyökkel foglalkozik,
amiket az új kihívások teljesítésével érhetünk el.
Egy vezető idegtudóssal dolgozom együtt,
Abigail Marsh professzorral.
Mit gondolsz a mászásról?
Sok dolgot nem tudok. A legmagasabb fal,
amit eddig megmásztam, úgy 50 méteres volt,
és már az is nagyon magasnak tűnt. Ez most más,
és a körülmények is drámaian különbözőek.
Miért akarod megtenni?
Figyelem a gyerekeimet,
és látom, hogy képesek belefeledkezni egy dologba.
Legyen az szörfözés
vagy horgászat, tudod, az az állapot,
amikor teljesen a pillanatnak élnek.
Azt hiszem, ahogy idősödöm, ritkábban kerülök olyan helyzetbe,
ami ezt az érzést váltja ki belőlem.
Ha gyerekeket látunk játszani,
egy kicsit irigyeljük őket az izgalom,
a kíváncsiság és az öröm érzése miatt.
Ha látjuk, milyen izgalmas dolgokat csinálnak,
akkor sokunkban felmerül, hogy mindezt újra át szeretnénk élni.
Miért van az, hogy ahogy idősödünk, egyre inkább elkerüljük az ilyesmit?
- Az újszerű, nehéz helyzetekre... - Igen.
...kétféleképpen is tekinthetünk. Felfoghatjuk fenyegetésként,
vagy kudarc veszélyeként.
Ez egyre könnyebb, ahogy idősödünk,
- de a gyerekek... - Értem.
olyat keresnek, amit még nem próbáltak...
„Lássuk, mit tudok!”
- Igen. - Azt hiszem,
ez van a felnőttkorba való átmenetben,
- és növeli a képességeidet. - Igen.
Tehát a gyermeki agy
- erre ösztönzi őket. - Igen, teljesen.
A gyerekeket azért motiválják az új, kockázatos kihívások,
mert az agyuk
érzékenyebb a dopaminra, ami arra ösztönöz, hogy új, izgalmas, vagy
rizikós dolgokat próbáljanak ki.
A gyermeki agyat megvizsgálva
túlpörgött dopaminrendszert találnánk
telve kíváncsisággal és a felfedezés iránti vággyal.
Ahogy öregszünk, ez a dopamin-érzékenység évtizedenként körülbelül 10%-kal csökken.
ÉLETKOR ÉS DOPAMIN-ÉRZÉKENYSÉG
Ez alól kivételt képeznek az extrém sportolók,
akik élvezik a kockázatos tevékenységeket.
A kutatások szerint más felnőttekhez képest
aktívabb a dopaminrendszerük.
Jó hír számunkra,
hogy a nehéz kihívások kiváltják ezt a dopaminreakciót,
visszahozva az izgalmat, amit gyerekkorunkban éreztünk,
és ez jót tesz a lelki és testi egészségünknek.
Ha jó a közérzetünk, a krónikus betegségek kockázata csökken,
az immunrendszer jobb lesz, tovább élünk,
ahogy egy tanulmány rámutat,
akár 10 évvel megnövelheti az élettartamunkat.
Mi van, ha a jobb élet egyik titka, hogy úgy viselkedünk, mint fiatalon,
és ennek az a kulcsa, hogy merjük átlépni a határainkon?
Úgy érzem, ezt alábecsültem.
Örülök, hogy te csinálod, nem én. Ahogy elnézem,
- nem tuti, hogy menne. - Tudom, hogy képes leszel rá.
Nem Abi az egyetlen, akit bevontam ebbe a kihívásba.
Mivel Robbie inspirációt jelent számomra,
őt is magam mellé vettem, és velem lesz még Percy Bishtont is,
a világ egyik legjobb falmászója, aki technikai és biztonsági tanácsokat ad.
Ez a világ legmagasabb mesterséges hegymászó fala.
- Jó. - Egy hozzáértő
hegymászó párosnak is nagyjából 2-4 órára van szüksége a leküzdéséhez.
Mindezt nyáron, de most február van.
A svájci Alpokban vagyunk, és hideg van.
- Hó és jég van. - Igen.
Ezért folyamatosan mozognod kell.
- Igen. - A másik dolog,
hogy nem lesz melletted senki.
- Egyedül fogsz mászni. - Menni fog?
Tisztában vagyok a nehézségekkel, és azzal is,
hogy a magasság és a félelem átírhatja a forgatókönyvet.
Azt hiszem, a legnagyobb kihívás az lesz, hogy megküzdj a félelmeddel.
- Igen. - És az is tény,
hogy elég ijesztő ez a környezet.
- Szabad? - Azta!
Nézzétek, mennyi ideig zuhan!
Már ettől rosszul vagyok.
Mindjárt.
Az igen!
- Ejtőernyő lehet rajtam? - Nem. Gyerünk, fogj egy tömböt!
Jön a bomba!
Ez furcsa érzés.
Sok minden jár most a fejemben.
Kellemetlen érzésem támadt.
Most először érzek némi félelmet.
Ott a robbanás.
Éreztem, hogy minél tovább állok ott, mérlegelem az összes lehetőséget,
és hogy mennyi minden sülhet el rosszul, annál inkább
lebeszélem megam.
Túl sokat gondolkodom rajta. Csináljuk!
Bizonyos szinten
a megfelelő biztonsági felszereléssel a falmászás nem túl veszélyes,
de az is biztos,
hogy mindenki érez félelmet
egy ilyen meredek, függőleges falon.
Ha élvezni akarjuk az új kihívásokkal járó egészségügyi előnyöket,
nem állhat az utunkba se szorongás, se félelem.
Ezért régi kaszkadőröm és jó barátom, Bobby Hanton segítségét kérem.
ÖT HÓNAPPAL KORÁBBAN
Most mutasd meg!
Bobby volt már tornász, búvár.
Ő a világ egyik legjobb kaszkadőre.
Bobby megtanított néhány őrült mutatványra a filmekben,
de az igazán durva dolgoknál...
mindent rábíztam.
Ha Bobbyra bíznak egy őrült mutatványt,
olyan, mint egy nagy gyerek.
Szép volt, Bobby!
Mit csinálunk itt? Hoztam maszkot,
pipát, uszonyt és úszógumit.
- Ezekre nincs szükséged. - Egyikre sem?
A mai nap célja egy kis sziklamászó edzés,
és hogy megszokd a magasságot.
Azzal kezdtünk, hogy Bobby felvitt a legfelső szintre, tíz méter magasra,
hogy megnézze a reakciómat.
Nem félek a magasságtól, de azt sem mondanám, hogy szeretem.
Érdekes, hogy amikor gyerek voltam,
szaltókat csináltam onnan.
A felnőttek agyában
van egy teljesen kifejlett rész, a prefrontális kéreg.
Agyunknak ez az a része,
ami a következmények miatt aggódik.
A gyerekek agya másképp épül fel, mint a felnőtteké.
Serdülőkorban sokkal több izgalmat keresünk,
mint felnőttként, mert a prefrontális kéreg
nem fejlődött ki teljesen.
Gyerünk! Nagyon jó.
A jó hír, hogy a felnőttek is megtanulhatják
szabályozni a prefrontális rész aktivitását,
amivel visszanyerhetik a gyermeki szórakozás egy részét.
- Mehet? - Igen, Bobby.
Szépen, feszesen!
Szép érkezés, nem láttam csobbanást.
Lépésről lépésre kell visszajutnom a legfelső szintre.
Ezt semmiképpen sem nevezném a legőrültebb mutatványnak.
Megcsináltuk minden magasságból,
így megvan a rutin. Pontosan tudod, hogy mit csinálsz.
Tartsd feszesen a karodat és lábadat!
Furcsán érzem magam.
Csak belegondoltam abba,
hogy valami rosszul sül el,
pedig ez nem is veszélyes környezet.
Az egyetlen módja annak, hogy csökkentsd a félelmedet,
a tapasztalati út. Az, hogy meg tudod oldani,
hogy menni fog.
Ez lendít majd tovább a következő alkalommal,
ha hasonló, kockázatos helyzetbe kerülsz.
Megcsináltam, és király érzés volt,
pedig féltem tőle.
De nagy különbség van egy ugrótorony...
és egy majdnem 200 méteres fal között.
Innen nem is tűnik vészesnek.
Pedig az.
Úgy néz ki, mintha egyenes lenne,
- de jól láthatóan öt szakaszra bontható. - Igen.
- Magasabb, mint amilyennek tűnik. - Nagy.
Elkezdtem belegondolni a kihívásba, és próbálok rájönni,
hogy egyáltalán kivitelezhető-e bármilyen formában.
Itt van, nézd meg!
Ha belenézel, látsz egy fémrácsot.
Így néz ki az egyes szakaszok teteje.
- Igen. - Minden szakasz végén
van egy ilyen platform, amire rá tudsz állni.
- Ott kifújhatod magadat. - Értem.
Összpontosítasz, mielőtt elkezded a következő szakaszt.
Próbáld meg pihentetni a karjaidat,
mert szükséged lesz rájuk!
Oké, rendben.
Az első két szakaszon belejössz a mászásba.
Azt fogod tapasztalni, ahogy a nap rásüt,
1. SZAKASZ CSÚCS 2. CSÚCS
egyre melegebb lesz.
Csak az alján lesz nagyon hideg.
A jéghideg levegő itt szinte megül.
Hihetetlenül hideg volt,
és a gátat nézve már a gondolatába is beleborzongtam,
hogy fogok ezen a falon hosszú órákat eltölteni?
Az alsó rész a bemelegítés.
A középső rész már trükkösebb.
- Ott már magányos leszel. - Igen.
A fal közepén 80 méterre leszel az aljától.
- Igen. - Egyedül leszel.
A környezet különleges, és elég ijesztő.
Azon gondolkodtam, milyen lesz a szédülés, az adrenalin és a tériszony...
3. CSÚCS FÉLELEM
és az érzékszervi túlterheltség.
Aztán jön az utolsó 80 méter.
Ahol az a kiugró rész van.
Ez a kritikus pont, ami a mászás legnehezebb része.
A csúcsot támadva már látni fogod az eget.
- Igen. - Ott várunk.
Ott lesz a legnehezebb?
Igen, a gát alakja miatt a tetején túlnyúlik.
Akkor mozognod kell,
hogy egy lendülettel befejezd.
- Igen. - Ezt csak kevesen
tudják megcsinálni.
Aggódom, hogy fizikailag kimerülök.
4. CSÚCS FÁRADTSÁG
Tapasztalatból tudom, milyen nehéz az ujjaknak és a karoknak.
Amikor túljut a felén,
olyan, mintha önmagába fordult volna.
Soha senki nem csinálja így,
főleg az évnek ebben az időszakában, úgyhogy nehéz lesz.
Nagyon tisztellek, haver.
Ezek a kihívások nem arról szólnak,
hogy bizonyítsunk,
hanem arról, hogy megtaláljunk valamit, amit az öregedéssel elveszítünk.
Azt a gyermeki hitet, hogy minden lehetséges.
MALLORCA, SPANYOLORSZÁG TÍZ HÉTTEL KORÁBBAN
Hogy megértsem ezt a szellemiséget,
a világ egyik legjobb
extrém sportolójával edzettem.
Steph Davis legendás hegymászó, bázisugró és szárnyasruha-repülős.
Nem csak szembenéz a lehetetlennel,
hanem keresi is azt.
Ez itt Cala Sa Nau.
Ez a mélyvízi szólózás első számú helyszíne.
Mi az a mélyvízi szólózás?
- Nem használunk kötelet, ezért szóló. - Igen.
De ahelyett, hogy a végén a földre zuhannál.
- A vízbe esel. - Pontosan.
Félelmetes lesz, és intenzív. Van némi kockázata,
de fel lehet rá készülni, és remek szórakozás.
Nagyon nagy váltás volt, mikor elkezdtem mászni.
Egyetemista voltam.
Megszereztem a mesterdiplomámat, és akkor úgy döntöttem,
hogy abbahagyom az akadémiai pályát.
Így hát eljöttem, bepakoltam a kocsimba, és főállású hegymászó lettem.
Azt hiszem, a kíváncsiság és az izgalom vonzott.
Számomra az egész világ egy játszótér, és soha nem hagyom abba a játékot.
A gondolkodásmódom más,
mint a többi emberé.
Az extrém sportolóknál
és a kamaszoknál is megfigyelhető
a nagyon magas dopamin-aktivitás, ezért rá vannak hangolódva
a kihívást jelentő dolgokra.
A kockázatok ellenére is motiváltak,
de tisztában vannak
a következményekkel.
A jó hír az, hogy ha ebben a lelkiállapotban vagyunk,
akkor ezt ki tudjuk használni.
Az a terv, hogy először megtanítjuk az útvonalat
a kötelekkel.
Ez egy lehetőség számára, hogy lemenjen,
és megnézze az utat, amit meg kell másznia.
Aztán levesszük a védőfelszerelést.
Segítünk neki, hogy ugyanolyan
testi és szellemi szabadsággal mászhasson, mint a gyerekek.
Mert a legtöbb ember útjában nem a fizikai képességei állnak,
hanem a zűrzavar, ami a fejükben van.
- Azért vagyunk itt... - Igen
hogy megtanuld az útvonal elejét.
- Igen. - A cél az lesz,
hogy egy hajóról átmászol a sziklára.
Ide, rendben.
Ha ránézel a köteledre, láthatod...
- Ez az? - Hogy nem feszes.
- Igen. - Az ott.
Már nem kell sok, hogy te tartsd magad.
- Oké. - Csak pár mozdulat.
- Igen. Jó csúszós. - Nagyon csúszós.
- Elég megterhelő. - Igen.
A hegymászás próbára teszi az érzelmeket és testet is.
Nem mindig a legerősebbek jutnak fel a csúcsra.
Inkább akik sikeresen teljesítik a forgatókönyvet a fejükben.
Ha valami kockázatos, azt mondom rá,
hogy bonyolult.
Ha valami lehetetlen, akkor azt mondom,
hogy még dolgozom rajta.
Néha, amikor megijedek, annyit mondok, hogy izgalmas.
Nem kell elrejtened az érzelmeidet,
csak át kell alakítani olyasmivé, ami előrevisz téged.
Néhányan úgy találják, hogy a büszkeség, a frusztráció,
még a düh is olyan üzemanyaggá alakítható, amire szükségük van.
Ez a mászás csúcspontja,
mert itt leszel a legfáradtabb.
A legnehezebb része, mikor a legjobban elfáradsz. Király.
- Igen! - Ez az!
Te is úgy érzed, ha teljesítesz valami nagy kihívást, akkor átesel
egy érzelmi, spirituális, fizikai fejlődésen?
Hiszem, hogy minden alkalommal, amikor nagy kihívást vállalsz,
azzal felnősz a feladathoz.
Valamit tanulsz magadról, amit
- korábban nem tudtál. - Megváltozol.
Ez önbizalmat ad.
Ez megváltoztatja azt, ahogy élsz.
Igen, így a mindennapi stressz talán nem is olyan ijesztő.
- Távlatokat nyit, hogy képes voltam rá. - Igen.
Ha jön valami más, azzal is megbirkózom.
Ilyet már csináltam. Jó érzés.
A legtöbb mindennapi stresszünk
nem élet-halál kérdése. Például az e-mailek,
a lekésett határidők
mind nyomasztónak tűnhetnek.
De van itt valami.
Ha kihívások elé állítjuk magunkat,
az idővel úgy működik majd, mint egy pszichológiai vakcina.
Rugalmasabbá, ügyesebbé tesz minket,
és felkészít a jövőbeli kihívások kezelésére.
Kevésbé aggódunk majd a mindennapos apróságok miatt.
Ezeket az előnyöket mindnyájan élvezhetjük,
ha túl tudunk lépni a saját komfortzónánk határain.
Hogy érzed magad?
Most próbálom letisztázni, amit megbeszéltünk,
hogy melyik szakaszban mit csinálok.
- Pontosan. - Hogy hogyan érem el...
Hol a legnehezebb rész.
Ha érzed, hogy magabiztos vagy, akkor csináld!
Igen. Szuper.
Ez az! Jó szórakozást!
Szerintem Chris fizikai képességei már majdnem jók,
de ott van a pszichológiai oldal is.
A lehetséges kudarc érzése miért olyan rossz dolog?
Annyi minden más is lehetne.
Akár olyan dolog is, ami lökést ad.
- Na, milyen volt? - Szép munka!
Minél többet csináltam, és másztam,
az a fajta idegesség, amit az elején éreztem, átalakult,
játékos és örömteli lett.
Ezt imádom.
Számomra a fizikai kihívások, mint a hegymászás,
arra ösztönöznek, hogy improvizáljak, benne legyek a pillanatban,
és újra kapcsolatba lépjek a gyermeki létemmel.
Nagyon szép munka!
- Ez tökéletes volt. - Köszönöm!
Valami olyan dolgot kerestél,
amit a gyerekeid átélnek motorozás közben.
- Megtaláltad az érzést? - Teljesen.
Az van, hogy ha nincs ott a kötél,
könnyebb koncentrálni.
Gyerekként nem gondolunk
ezekre a dolgokra. A jelenben élünk,
és azt látom a gyerekeimen is,
hogy képesek átélni a pillanatot.
- Igen. - Kockázatos,
de jól csinálják,
és az ösztöneik irányítják őket.
- Felnőtt vagy. - Igen.
Nem tudod lerázni a dolgokat.
De irányíthatod a dolgokat, ahogy tetted,
és ha te irányítasz...
Akkor már élvezheted.
Elkezdtem másfajta lelkesedést
és tiszteletet érezni a hegymászás iránt.
Ami egy jó dolog, mert ez a gátfal
talán a legnagyobb kihívás, amivel valaha megküzdöttem.
Egy ilyen kemény kihívásnál nyilvánvalóan számít az edzés,
de néha az ilyen intenzív helyzetekben
az emberek valami extra, különleges dologra is képesek,
amit flow-állapotnak hívunk.
Az egyik dolog, ami annyira élvezetes
a flow-állapotban, az az, hogy teljesen
arra koncentrálsz, amit csinálsz.
A flow sokban hasonlít a gyermeki lelkiállapothoz.
Csak az adott feladatra koncentrálsz.
A kutatók úgy vélik, hogy flow-állapotban
az agy túlgondolkodásban érintett prefrontális régiói kevésbé aktívak.
Ezzel egyidejűleg a dopamin elárasztja az agyat,
mélyről jövő lendületet ad, és fokozza a koncentrálást.
Amikor ezek a változások együtt történnek, teljesen belefeledkezünk a pillanatba,
akárcsak a gyerekek.
Ez pedig lehetővé teheti, hogy elérjük a csúcsteljesítményünket.
Amikor először megláttam a gátfalat, gondoltam, hogy itt átéli a flow-t.
Nekem a flow-állapot mindig ezekből a kihívást jelentő helyzetekből fakad.
Amikor az idő tényleg megáll.
Végtelen sok minden történhet abban a pillanatban.
Úgy tűnik, hogy örökké tart.
A flow-állapot mindig is érdekelt.
Szinte emberfeletti képességeket ad a Robbie-hoz hasonló
extrém sportolóknak.
Ezt tudományosan is kutatják.
Kíváncsi vagy a Zephyr-rendszerre?
A Zephyr-rendszerre?
Ezzel beleshetünk a belső dolgokba a mászáskor.
- Szuper. - Nem, bocs, ide jön.
A mászás előtt Abi érzékelőkkel lát el.
Ez a csúcstechnológia megmutatja, hogy flow-állapotba
kerülök-e a gáton.
- Ide vagy hátra... - Pontosan
- itt lesz jó. - Oké.
Ez a rendszer képes rögzíteni a pulzusszámot
és a változását.
Láthatjuk, hogy e kettő magas,
vagy mindkettő párhuzamosan növekszik.
Ez jó mérőszáma annak, hogy flow-állapotban van-e.
Nos, haver, az utolsó szavak. Sikerülni fog.
Várom, hogy belevágjak,
mert minél többet beszélünk róla,
annál inkább kihagynám.
A túlgondolkodás és a sok fecsegés zavart okoz az elmédben,
és jönnek sorban a gondolatok.
El akarok merülni az élményben,
a flow-állapotban.
Ne stresszelj ezen! Csak engedd el a gondolatokat,
az érzelmeket, az érzéseket, és légy békében vele!
- Így van. - Csináld meg!
- A csúcson találkozunk. - Szorítok neked.
A gát felé már tudatában vagyok annak, hogy mi vár rám.
A fagyott körülmények.
Jól van.
A kontrollálatlan gondolataim mögötti
félelem, és a fizikai igénybevétel.
Látom a kapaszkodókat és az utat,
amin fel kell másznom.
És úgy érzem, mintha elnyelne ez a hatalmas,
óriási beton... lény.
- A csúcson találkozunk. - A csúcson.
Nagyon szeretnék elfeledkezni magamról,
és beleélni magam az élménybe.
Ugyanúgy, mint a gyerekek.
Ahogy mászok, felbukkan a két legjobb barátom, Zocchi és Aaron,
hogy extra lelki támogatást nyújtsanak.
Abi, meddig jut el?
- Megcsinálja. - Sikerül?
Oké, Zoc?
Megcsinálja. Nem kételkedhetek.
Remélem, hogy megcsinálja,
de szerintem a kiszögellésig jut el.
Az első két-három tartásnál
rögtön éreztem, hogy jéghidegek a fogások,
és az ujjaim lemerevednek.
Mintha jégtömbökön másznék felfelé.
FAGY
Olyan fogásokat kell találnom, amelyek lehetővé teszik,
hogy a kezem így fogjon.
Úgy éreztem magam, mint egy mászó bébifóka.
Szó szerint nem éreztem az ujjaimat.
Azt mondogattam magamnak: „Csak menj tovább!”
Azt mondták, hogy amikor eljutok a napsütötte szakaszra,
az drámaian más lesz,
így ez lett az első nagy célom.
Láttam, hogy Chris lépked a hatalmas emelkedőn.
Mint egy fára mászó gorilla,
és ahogy ment felfelé, arra gondoltam, hogy túl gyorsan megy.
Csúnya szót mondott.
A káromkodás fájdaloműző.
Ha minden káromkodás után fizetne, milliomos lennék.
Hangosan fújtatok.
Még sehol nincs a csúcs.
Végre eljutok a fal napsütötte részéhez.
Chris, ez jó hely a szusszanásra.
- Állj rá a platformra! - Igen.
Hatra dőlhetsz a hámban, ha akarsz.
Rázd ki a karod a véráramlásért.
Igen.
2. SZAKASZ CSÚCS MAGASSÁG: 60 MÉTER
Jól vagy? Jól érzed magad?
Igen, jól.
- A karom bedurrant. - Oké, haver,
ne pihenj túl sokáig!
Ha menni akarsz, csak menj, haver!
Igen, kételyeim vannak. Nem akarok túl sokáig pihenni,
de ugyanakkor... igen, az ujjaim...
úgy érzem, mintha egy teherautó többször átment volna rajtuk.
Most 60 méteren vagyok,
és elkezdődik egy sokkal nehezebb szakasz,
ahol ferdén kell felkapaszkodnom.
Oké, indulás!
Szóval újra elindulok egy sprinttel, azzal a feltételezéssel,
hogy rekordidőt mászok.
És akkor elértem talán a felét.
Lenéztem,
és rögtön elöntött a rémület.
Hányingered lesz tőle.
Van egy irányíthatatlan hang,
aminek beteges a fantáziája,
és folyton azt mondja, hogy kilazul a hevederem.
Folyamatosan ellenőriztem a hevederemet, és amikor egyszer
lenyúltam és meghúztam,
rögtön azt gondoltam: „Mi van, ha meglazítottam?”
A kötélre felnézve azt kérdeztem: „Mi van, ha elszakad?”
FÉLELEM
Visszaemlékszem az edzésekre Bobbyval,
a kaszkadőrömmel, és tudom, hogy le tudom győzni a félelmemet,
a túlgondolkodást, ha szigorúan koncentrálok.
Egyszerre egy lépés, egyszerre egy fogás.
Ismét elkezdtem mászni, és akkor hirtelen
valami igazán gyönyörű dolog történt.
Észrevettem, hogy azokban a pillanatokban, amikor úgy érzem,
hogy ezt nem tudom megcsinálni...
Vettem egy mély lélegzetet, és már feljebb voltam.
Legalább három métert nyertem úgy,
hogy nem is voltam tudatában.
A gondolatok és érzelmek valóban összefonódnak,
és harmóniába kerülnek.
Felkészültél, ismered a technikát,
már csak az számít, hogy hagyod-e, hogy a tudatalattid
és az izommemóriád átvegye az irányítást,
akkor kerülsz a flow-állapotba.
Úgy érzem, felélénkültem.
Felnéztem, és éreztem, hogy meg tudom csinálni,
mikor egyszer csak beütött...
Gyerünk!
...a kimerültség.
3. SZAKASZ CSÚCSA MAGASSÁG: 90 MÉTER
Közeledem a részhez, ahol a fal kezd túlnyúlni...
A testem kezd cserbenhagyni.
Sosem éreztem még magam ilyen kimerültnek,
akkor jöttem rá, hogy nem kellett volna
ilyen agresszívan a célra törnöm.
FÁRADTSÁG
Azt hiszem, fel kell húzzatok. A karom...
Mindenem begörcsölt.
Most jönnek a kétségek.
Vicces, hogy ez a kétség mit tesz a testtel.
Most értem a mászás legnehezebb pontjához.
Készen állok rá, hogy feladjam.
Holtponton volt.
Azt gondoltam, hogy fel kéne húzni.
Steph mondta a mallorcai edzéskor,
hogy van mód arra, hogy átformáljuk az érzéseinket,
és lökést adjunk magunknak.
Amit ilyenkor tapasztalok...
az a vak düh.
Rendben, ezen a ponton nincs kiút. A beszélgetésnek vége.
Az sem érdekel, ha közben leszakadnak a körmeim.
Ha muszáj, beleharapok a fogásokba. Mindjárt ott vagyok.
Gyerünk!
Szinte dühös a falra,
nem akar tőle kikapni.
Van valami kamaszos abban,
ha valaki nagyon dühös, amikor nem éri el a célját.
És ebben van valami nagyon hasznos.
A düh plusz fizikai erőt szabadít fel.
- Igy is van. - Már majdnem itt vagy.
Gyerünk!
- Gyerünk, Hem! - Ez az!
Gyere fel!
- Ez az! - Gyerünk, haver!
- Megcsináltad! - Ez az!
A CSÚCS MAGASSÁG: 165 MÉTER
Gyere fel, haver!
Szép munka! Csináld újra!
Beakadtam valamibe?
Istenem!
Nagyon büszke vagyok Chrisre.
Annyira örülök, hogy megcsinálta.
- Te jó ég! - Annyira inspiráló.
Életem legnehezebb kihívása.
Szörnyű volt.
Gyakorlatilag összeestem, de azonnal éreztem a boldogságot,
a sikerélményt.
Ez megerőltető volt.
Abban a pillanatban tiszta örömöt éreztem.
Le vagyok nyűgözve attól, amit elért.
Egy ponton azt éreztem,
hogy nem tudom elérni a következő fogást.
- Igen. - Aztán csend, nagy lélegzetvétel,
és egyszer csak három méterrel feljebb voltam.
Nem értem, mi történt.
Tudod, mintha
ki- és bekapcsoltak volna valamit.
Ha megnézzük az adatokat,
tisztán látható a pulzusszám-változás növekedése,
és az emelkedett pulzusszám, ami összhangban van a flow-állapottal.
Látszik az öt csúcspont,
- aztán a meredek esés... - Igen.
Ez a négy jelzi a pihenőhelyeket,
de a harmadik szakasz elején
a pulzus-változásod emelkedik.
Ez jellemző a flow-állapotra,
és megfigyelőként is úgy tűnt,
mintha ritmusban lettél volna.
Vicces volt, elképesztő! 20-30 percre flow-ban voltam.
Ki-be jártam, ahogy mondtad.
Mintha lenne ez a beszélgetés, és hirtelen
feljebb kerülnél a falon. Őrületes.
Igen, elképesztő volt.
Minél mozgásszegényebbek lettünk,
annál több választásunk van, annál kevésbé vagyunk rákényszerítve,
hogy kihívások elé állítsuk magunkat.
Ez olyan volt...
A határaid feszegetése, új kihívások keresése
néha kellemetlen érzés...
Soha nem kételkedtem benned.
De jó esély van rá, hogy boldogabbá tesz,
és egészségesebb, hosszabb életet is hozhat.
Az élet itt van előttünk, és várja, hogy mind belevessük magunkat,
és megtapasztaljuk a különböző dolgokat, amiket kínál.
Legyen szó akár a sakkról, egy hangszeren való zenélésről,
játékról a gyerekekkel, bázisugrásról, sziklamászásról, hullámszörfölésről,
szenvedéllyel és elszántsággal kell élnünk...
Jól vagy, kicsim?
...és örülnünk kell ezeknek.
- Szeretsz motorozni? - Ahogy a szél belecsap az arcodba,
- az nagyon jó. - Ugrás előtt azt érzem,
hogy az lesz, ami lesz.
Amikor belevágtam ebbe, azt a kalandvágyat
akartam visszahozni, amit a gyerekeinkben látunk,
és nem is tudom, talán ez újra előhozza belőlem a gyereket.
Valahogy bezárult a kör, és most tőlük tanulok.
Szerintem erről szól ez.
Mert azt a fajta fejlődést keressük, amit azzal érünk el,
ha átéljük a kihívásokat.
A feliratot fordította: Ildiko Bukta