V POŘADU UVIDÍTE VELMI RISKANTNÍ AKTIVITY PROVÁDĚNÉ PO PORADĚ S LÉKAŘI
NEPOKOUŠEJTE SE JE NAPODOBIT BEZ DOHLEDU ODBORNÍKŮ
NORSKO, ARKTIDA
Říkali jsme si, že s tebou projdeme plán,
abys měl hrubou představu o tom, co tě čeká.
Hlavní riziko spočívá v tom, že čím déle budeš ve vodě,
tak nebezpečí narůstá exponenciálně. Kdybys tam zůstal dlouho
a nevylezl včas, existuje reálné nebezpečí, že umřeš.
Jasně.
Jak vidíte,
náš bezpečnostní tým má lehké obavy z toho, co se chystám dělat.
To já taky.
Dobře, tady to rozjedeme, jo?
Přemluvili mě, abych si zaplaval na volné vodě…
Dobře.
…v Arktidě.
Vnuť moři svou vůli.
Dvě minuty! Dvě minuty!
A jestli něco opravdu nesnáším…
pak je to zima.
Proč to dělám?
O ČTYŘI DNY DŘÍVE
-Mimořádná změna prostředí. -Úchvatná krajina.
Tady asi nepadají manga ze stromů!
To ne.
Jako součást mojí mise za delším životem jsem vyměnil teplo Austrálie
za zmrzlý sever.
A na téhle jízdě mě doprovodí tihle cvoci.
Můj mladší bratr Liam a můj starší bratr Luke.
Když jsem je pozval, že zajdeme na pláž,
tohle si asi nepředstavovali.
Jemně na tu spojku.
Necítím podlahu. Ty boty mají docela silnou podrážku.
Nechali jsme řídit toho nejhoršího.
-Proč řídí Chris? -Blázníš?
Jsem úplně nejlepší řidič.
Jsme tady s člověkem, který říká, že extrémní teploty
mi ve skutečnosti prospějí. Vědecký odborník na sport, Ross Edgley.
Lepší už to snad ani být nemůže.
Jako tréninkový prostor, jako sportovní laboratoř…
Jsem ve svém živlu.
Nevím, jak moc se to líbí mně!
Ross Edgley je jeden z fyzicky nejzdatnějších lidí na planetě.
Člověk, který dělá všechno na doraz.
Je to jediný člověk na světě, který obeplaval celou Velkou Británii.
A podařilo se mu to na jeden zátah za 157 dní.
Ale on jde ještě dál…
jako třeba s plaváním v ledové vodě.
Když čelíme nesnázím, rozvíjíme se.
Dozvíte se něco o své fyziologii, o svém způsobu myšlení…
a existují teorie, že pokud vystavíte své tělo extrémním teplotám,
pomůže vám to žít déle.
A proto jsem se k tomuhle arktickému dobrodružství upsal.
Ross možná miluje chlad, ale já jsem spíš jako Mášenka od tří medvědů.
Ani moc horko, ani moc zima, nejlíp je mi někde uprostřed.
Řekli byste, že příjemná teplota
je nejlepší způsob, jak zůstat dlouhodobě zdraví.
Ale podle současné vědy by extrémní chlad a extrémní teplo
mohly přimět vaše tělo vylepšit svou obranu…
IMUNITNÍ SYSTÉM
… a spustit mikroskopické opravné systémy…
což by snížilo riziko chorob a možná vám i přidalo roky života.
Takže přišel čas na opravdovou šokovou terapii.
Po třech dnech tréninku se Chris pokusí plavat v ledové vodě,
což jeho tělo otestuje až na hranici jeho možností.
230 metrů přes mrazivý arktický fjord,
jen v plavkách a s úsměvem.
Pokud tohle vydrží, možná by si pak mohl chlad zamilovat…
a pustit ho do svého života.
TĚLO NEZNÁ HRANIC S CHRISEM HEMSWORTHEM
DÍL DRUHÝ ŠOK
Tak jak to zvládá tvoje australská fyziologie?
Teď je úplně v šoku. Za chvíli mi upadnou uši.
Jsou jako malé rampouchy. A mám trochu obavy.
TŘI DNY DO ARKTICKÉHO PLAVÁNÍ POČÁTEČNÍ VYSTAVENÍ CHLADU
Tady tam skočíme.
Jasně.
Chci, abys šel do plavek, vlezl do vody
a prostě si prožil chlad v jeho nejsyrovější podobě.
-Jasně. -Ber to jako křest.
Přesně to děláme.
Musíš pochopit, co se děje uvnitř tvého těla.
Tělo ví, že za chviličku zmrzne.
Ano, to je přesně ono.
To je ono. Ne. Pro tělo to bude šok.
Nebudu ti lhát.
-Jasně. -Budu upřímný.
Jako první krok přípravy na přeplavání fjordu vystavíme Chrise úplnému ponoření.
Problém je, že ledová voda spustí opravdu silné obranné mechanismy.
Ale při tréninku na takovýto výkon jsou vlastně proti vám.
Potřebuju, aby Chris viděl, jak ty reakce vypadají,
a pak je začal krotit.
Jako jedno z prvních prožijeme
reflex lapání po dechu. Tělo prostě bude…
Přesně tak. Když budeš lapat po dechu, je to úplně normální.
-Pud sebezáchovy. -Úplně normální.
-Jo. -Jo.
Jak pustíme stopky…
jak budeme ve vodě, tak pozor,
v podstatě pouštíme stopky na podchlazení
a upřímně, na bezvědomí a smrt.
A říkáme: „Sbohem, živote.“ Jasně.
Tak jo, jdeme!
Než Chrise vypustíme na volnou vodu,
chci vidět, jestli překoná počáteční šok
a vydrží aspoň pár minut tady v přístavu.
Jestli si myslím, že to tenhle horkokrevný Australan zvládne? Netuším.
Jo, tohle je skvělej nápad!
-Tak jdeme. -Pojď za mnou.
Tak jo.
-To je ono. Dýchej. -No ty jo.
Dobrý. Fakt dobrý.
-Dýchej. -Ty jo!
Dobrý. To je ten reflex lapání po dechu.
To zrychlené dýchání. Zklidni ho.
Nesmí mě to ovládnout.
Pud sebezáchovy. Tvoje tělo říká: „Vylez ven!“ Ale neposlouchej ho.
-Jak se cítíme? -Zmrzle.
-Fajn. -Jo.
Jsem jako v ohni.
Fajn, dýchej. Jsme na jedné minutě. Takže co se teď děje?
-Už jsme překonali ten reflex. -Ne, nepřekonali.
-Pořád trvá? -Já nic nepřekonal!
-Někdo zavřel teplou vodu. -Bože!
Jako by toho nebylo dost,
Luke a Liam a náš kamarád Mick obsadili první řadu.
Letní koupáníčko?
-Čau! -Jasně, kluci!
Ach bože!
Proč jsem je zval?
Jaká je voda?
Úžasná, je to kafe.
Jak moc se scvrknul?
Co bys řekl, kdybych navrhnul, abychom ponořili obličej?
Fajn, pojďme na to.
No ty jo.
-To byl nápad. -Teda. To koukám.
Tak jsme udělali, co jsme chtěli. Můžeme ven?
-Vydrž, dej mi ještě 30 vteřin. -Cože?
Cítíš, jak se ti odkrvují končetiny?
Jo, cítím různý bolesti.
-Rychlý test. -Jo.
-Rychlý test zručnosti. -Fajn.
-Tak co? -Je to…
-Hýbáš rukama? -Mravenčí!
Sakra.
-Jsme na… -Skvělý.
…dvou minutách padesáti.
-Mluv se mnou. Jak ti je? -Jako kdybych umíral.
Dobře…
Dost možná fakt umíráš.
-Pojďme ven! -Ne, dej mi ještě 30 vteřin.
-Nevylézej! -Přestaň!
-Pět minut. -Ještě třicet.
Hotovo, zvládls to.
Já asi nevylezu.
-Pěkně, chlape, pěkně. -Já nemůžu…
-Jdeme. -Zvládls to.
Moje ruce, necítím je.
Tak pojď, dej si hned pár kliků, Chrisi!
Bože, je tady někde ručník?
Mám ho. Tady je.
-Co to je za ručník? -Co…
Nejmenší ručník na světě!
-Dobrý, to je teplý vánek. -Ach bože.
Jde sem pořádná bouřka, kluci, musíme se dostat do bezpečí!
Aby se z toho šoku bezpečně zotavil, musíme Chrisovu tělesnou teplotu
dostat zpátky do normálu postupně.
Ty jo, moje prsty.
Ještě pojď.
-Dobrý. -Skvělý.
Tak jo, na tři.
-Teď prostě nemám prsty. -Vzpamatují se, neboj.
Tohle bylo to nejtěžší, co jsem kdy udělal. Rozhodně…
-Bylo to… -Parádní.
…úplně strašný.
Víš, jak občas lituješ nějakých momentů v kariéře?
Tohle byl jeden, Rossi.
Teda! To je něco.
Když je vám taková zima, je to hrozně intenzivní.
A mám pocit, že jsem mimo svoji komfortní zónu
víc, než jsem asi kdy byl.
-Mám tě obejmout? -Mám studený ruce.
Jsou úplně zmrzlý.
-Díky. -Dobrý.
Strčím tam prst. Je to vařící?
Netuším.
Byl to boj.
A venku na volné vodě to bude ještě těžší.
Aby měl vůbec šanci to dát, bude Chris muset začít krotit ty reakce.
Někteří vědci věří, že když zvládneme ovládnout odezvu našeho těla
na chlad, může to zároveň mít velké výhody pro naše zdraví.
38 LET
Jak stárnu, můžu se těšit na jednu zvláštnost. Můj obranný systém
by se mohl stát impulzivním.
Nežádoucí shluk imunitních buněk v krevních cévách
může způsobit vedlejší škody…
A nadělat víc škody než užitku.
Může nastat tzv. „inflammaging“, systémový chronický zánět při stárnutí.
Ten pohání dva z největších zabijáků moderního světa.
SRDEČNÍ CHOROBA CUKROVKA
Ale existuje teorie, že když zmírníme naše reakce na chlad…
pomůže to přenastavit ten nevyzpytatelný imunitní systém
a snížit riziko smrtelných chorob ve stáří.
Takže se mám vystavit pravidelným náporům ledové bolesti
a roky nemusím vidět žádný přínos?
Skvělý.
Naštěstí to má i světlou stránku a ta se může projevit mnohem dřív.
Poté, co si Johanna Nordblad rozdrtila nohu při nehodě na kole,
zlomeniny se jí sice zahojily, ale bolest nikdy neodešla.
Bylo to, jako bych měla v kostech oheň.
Nemohla jsem spát.
HEINOLA, FINSKO
Tři roky mě noha strašně bolela.
Byla jsem ochotná zkusit cokoli.
Běžné léky nezabraly.
Tak doktoři zkusili radikální alternativu.
Novou léčbu podle teorie, že studená voda může zakódovat signály bolesti dřív,
než se dostanou do mozku.
Když jsem ponořila nohu do vody,
poprvé od té nehody přestala bolet.
Do očí mi vyhrkly slzy, plakala jsem.
Johanna získala svůj život zpět…
ale pokračovala ještě dál.
Už dřív se věnovala volnému potápění…
ale když přidala zamrzlá jezera…
pomohlo jí to chlad nejen snést,
ale také ho přijmout.
Léčba mě zbavila strachu z chladu.
Když zůstanete v klidu, můžete být pod vodou mnohem déle.
Přineslo mi to víc než jen úlevu od bolesti.
Díky plavání ve studené vodě jsem mnohem méně nemocná.
Cítím se zdravější a plná energie.
Správná dávka šoku může vylepšit vaši schopnost bojovat s infekcí.
A nemusíte se ani potápět v ledové vodě.
Účastníci jedné studie, kteří si na posledních 30 vteřin ve sprše
pravidelně pouštěli studenou vodu, byli na nemocenské o 30 % méně.
To už je docela zajímavé.
Je dobré opustit svoji komfortní zónu.
Být otevření novým věcem.
Přijmout pocit chladu.
Jak se ukazují stále další výhody, lidé nachází vlastní způsoby
ovládnutí extrémních teplot.
Můj trénink se posouvá zase o krok dál
a Ross vymyslel skvělý způsob, jak mě znovu nalákat do vody.
Věc, o které ví, že jí neodolám.
DVA DNY DO ARKTICKÉHO PLAVÁNÍ DELŠÍ VYSTAVENÍ CHLADU
Je to naprostá krása, ale mozek si říká:
„Co se to tady děje? Proč jdeme k vodě
„a brodíme se sněhem?“
Po tomhle budeš plnej života.
Doma v Austrálii surfuju hodně, ale vyrazit v takových podmínkách…
to je kruťárna.
Naštěstí mám s sebou svého dobrého kamaráda.
Trojnásobný mistr světa, Mick Fanning. Ross ho zlanařil, abych nesešel z cesty.
Takovýhle místo
je úplně jiná zkušenost, než co známe.
Jo.
-Doma je to tak snadný. -Jo.
Máš na sobě kraťasy, je teplo, zaparkuješ hned u pláže.
Zato tady musíš přemýšlet, jak se zahřát, musíš přemýšlet,
jak se dostaneš přes vlny a…
Živly jsou tady tak syrový a skutečný,
tady se musíš soustředit.
Jinak skončíš támhle,
-na skalách. -Jo.
Tak jdeme na to, jo?
TEPLOTA VODY: 2,7 °C
Chci, aby si Chris zažil delší pobyt v ledové vodě.
Ale v těchto podmínkách by ho půl hodiny jen v plavkách mohlo zabít.
Takže toto je test v neoprenu.
Jak se bude ochlazovat, bude pociťovat zásadní ztrátu
síly ve svalech a jeho koordinace bude ta tam.
S Liamem a Lukem zůstáváme v teple.
Co to dělají?
Chci vidět, jestli to Chris udrží a bude pořád schopný se hýbat.
Tak co, jak těžký bude pádlovat?
Tak jo. Mick už jede.
Ty jo!
Troška oživení na konec. Paráda!
Začal jsem surfovat, když mi bylo asi deset.
Je to docela dobrá posedlost.
Ale tohle je jako z jiné planety.
Dost brutální zážitek.
Teď ty. Běž! Naskoč.
To je Chris.
Pojď! Pojď na to!
Jo!
Dobře, chlape!
Regulérní otočka! Fakt dobrá vlna!
Dobrý!
Chris mě na prkně jen tak neohromí.
-Pravda. -Ale tohle bylo dost dobrý.
Ze začátku se cítíte jako vítěz.
-V pohodě? -Hrozně těžko se plave.
Ale nakonec vám začne být strašná zima.
Teď jsou pěkně daleko.
To je šílený.
Cítím, jak mi to vysává sílu z paží.
Hůř se manévruje.
Moje rovnováha je pryč…
a už se cítím dost zranitelný.
Dává si pauzu.
Ach bože.
-Myslím, že je… -Ta ho asi překvapila.
Panebože.
Je strašná zima.
A v tuhle chvíli už jsem toho měl dost.
Jaký to bylo?
Bylo to hrozně intenzivní.
-Docela děsivý. -Jo.
Bouřka se vrátila a začala padat krupice,
nic jsem neviděl.
-Krupice mi lítala do očí. -Jo.
-Je to úplně jiná… -Taky jsem viděl…
-…hra. -ten vítr. Byl…
-tam taky cítit? -No jasně.
-Nakonec, když už jsem nechytal vlny… -Jo.
…začalo mi být víc zima.
Jak je ti zima, úplně to bolí.
Jo. Jako by tě do prstů bodali nožem.
Všeobecně vzato, normálně by ses asi
-podobnýmu surfování snažil vyhnout. -Jo.
Klobouk dolů, kluci.
Byla to dost divočina.
Takováhle zima je úplně absurdní a mimo cokoli, co jsem kdy dělal.
Takže pomyšlení na to, že teď půjdu plavat bez všeho toho vybavení a neoprenu
a vůbec…
se pro mě stává…
intenzivní, děsivou realitou.
Chris si zaslouží pauzu od chladu.
A tady nahoře mají další způsob, jak podpořit dlouhověkost.
Na druhém konci teplotní škály.
Ross mě seznámil s odborníkem na dlouhověkost, doktorem Peterem Attiou.
Tak jo.
Je to intenzivní.
Ale Peter je přesvědčený, že pravidelná sauna podpoří moje dlouhodobé zdraví.
Chrisi, když jsme sem přišli, změříme ti tep.
Dobře.
Teď máš asi 64 úderů za minutu.
Ale zvýšili jsme tady teplotu
-asi na 90 stupňů… -Jo.
… Celsia.
Tak uvidíme, jak to bude za chvíli.
Na to horko si asi budu muset zvyknout.
Jo, teď se necítíme dobře, protože je nám horko.
A v reakci na to se naše tělo snaží nás ochladit.
-Jasně. -Takže pumpuje rychleji,
aby srdce mohlo rychle dostat krev na okraj těla.
A stejně jako cvičení pomáhá na kardiovaskulární choroby,
myslím, že sauna má řadu podobných výhod.
-Jako posilování. -Přesně tak.
Ano, teď máš tep asi 135.
Zhruba dvakrát tolik, než jsi měl na začátku.
Zase jde o to,
-že stres je užitečný. -Jo.
Když vystavíme naše tělo stresu,
nutí nás to přizpůsobit se a vyvíjet a měnit.
Jo. Naše tělo chce zůstat v určitém teplotním rozpětí.
A teď ho nutíme být hodně mimo tuhle komfortní zónu.
A v rámci přizpůsobování nás naše tělo chrání tím, že zvýší
produkci zvláštních molekul zvaných „proteiny teplotního šoku“,
které jsou velmi účinné v boji proti nemocem.
Rád si myslím, že navenek vypadám zdravě.
VNITŘEK LIDSKÉ BUŇKY
Ale uvnitř, hluboko v mých buňkách, se hromadí molekulární odpad
vzniklý opotřebením věkem. Jeho nahromadění by mohlo později vést
DEMENCE SRDEČNÍ CHOROBA
k vážným problémům.
RAKOVINA
Ale spalující vedro sauny mému tělu říká, aby vyslalo úklidovou četu…
proteiny teplotního šoku.
Tihle drobní hrdinové se dají do práce
a dopřejí mým buňkám dokonalý jarní úklid.
Zvýšením tepové frekvence a vypuštěním proteinů teplotního šoku
může takové rozehřátí dělat zázraky.
Dvě věci, pro které má sauna největší přínos,
jsou kardiovaskulární choroby, kde je asi 50% snížení rizika úmrtí,
a Alzheimerova choroba, kde je to asi 65 nebo 66% snížení.
Ty jo.
To překoná v podstatě jakékoli léky.
Neuvěřitelný.
A to jen když budeme často chodit do sauny, rozpálené na zhruba 90 stupňů.
Tak takový recept bych zvládnul.
Ale teď…
mám ještě nevyřízené účty s chladem.
JEDEN DEN DO ARKTICKÉHO PLAVÁNÍ OPAKOVANÉ VYSTAVENÍ CHLADU
Tak jo, kluci, jak se cítíme?
-Ty jo, chlape. -No jasně.
Jak se blíží přeplavání fjordu, v tréninku nesmíme polevit.
-Ty máš něco za lubem! -Myslím…
Teď budu upřímný.
Myslím, že se nejde příliš aklimatizovat.
Myslím, že tě prostě musíme zchladit co nejvíc a co nejčastěji.
Jdeme na to!
Tak jo.
Až doteď se mi bratři a kamarádi jenom smáli.
Teď přišel čas na odplatu.
Ross říká, že každý nápor chladu mi pomůže zkrotit moje reakce.
Takže tady máme další ledové mučení.
-Jedem. -Pojďte.
Jdeme.
S bráchama si rádi občas trochu zasoutěžíme.
Takže do toho jdeme po hlavě.
-Tak jo, jdeme, kluci. -Jdeme na to.
Běž za ním! Kam s tím běží?
Musím v chladu pořád zapojovat svaly…
…a udržovat koordinaci.
Nebo se o to aspoň snažit.
Podle Rosse by opakování takovýchto dávek…
mělo nakonec zlomit odpor těla k chladu.
Jo!
-Teda. -Jak se cítíme, kluci?
-Já… -Mně bylo na zvracení.
-Pro mě to bylo hrozný utrpení. -Jo.
Dá se vlastně na něco takovýho natrénovat?
No, nevím, jestli to opravdu je míň nepříjemný, nebo si jen
zvykneš na to, jak je to nepříjemný. Ale určitě tím, že jsem to párkrát
-udělal, tak si říkáš: „Fajn…“ -Jasně.
-„Takhle to je.“ Ale… -Jasně.
Nemyslím si, že u mě došlo k nějaké velké změně,
je to pořád nepříjemný, ale…
-Jo. -Stejně je to úžasný.
-Jo. -Díky.
Myslím, že dělat věci, který bolí, může mít svůj přínos, ne?
Věci, který tě otestujou…
-Jo. -…který jsou těžký.
Fakt jít za hranice toho, co si myslíš,
-že je možný. A to je… -Taky psychicky,
musíš přeučit svou hlavu, změnit myšlení stylem:
„Ne, prostě to potřebuju nějak udělat.“
Jasně.
Nepřestávat se hýbat a nenechat to nějak rozpadnout.
Jo, prostě využít každou příležitost, abys mohl žít delší, zdravější
-šťastnější život. -Jo.
A nejen žít déle, ale zároveň taky zůstat při síle.
Zvlášť, když máš děti, hrát si pak s vnoučatama
-a být pořád aktivní. -Jo.
…a běžet sněhem a skočit do oceánu.
-Ten emoční náboj… -Taky pocit, že jsi
-něčeho dosáhl. -Jo.
Už jen ten dobrej pocit z toho běžet sněhem a skočit do té vody,
co má tři stupně…
-A taky… -…a běžet zpátky.
Taky je opravdu něco na tom, co říkal Ross…
Jak už jsme ve všem hrozně pohodlní…
-Jo. -…teplota doma, naše oblečení.
Už nejsme zvyklí na nepohodlí. A ta počáteční brzda je opravdu
emoční reakce našeho těla, když se snaží uchránit samo sebe.
Prostě, že tělo dokáže daleko víc,
jen se musíš dostat přes tohle.
Jo.
Ale je dost jednoduché mluvit o přijetí chladu,
když sedím v horké vodě.
Fakt je, že plavání to posune na úplně jinou úroveň.
A když budu upřímný, ta vyhlídka mě dost znepokojuje.
Ale pro jednu japonskou komunitu je právě tento znepokojující aspekt chladu
to důležité. Něco, co má víc než jen fyzický přínos.
Když jste v horách,
můžete otestovat svou schopnost přestát různé druhy utrpení.
OBLAST KANSAI, JAPONSKO
Stát se mnichem šugendó vyžaduje roky tréninku.
Pro někoho je to nový začátek.
Jako pro pana Šinba, který se k řádu přidal po smrti své ženy.
Život už pro mě neměl smysl.
Velmi jsem se trápil.
Pak jsem narazil na šugendó.
Dnes, úplně poprvé,
podstoupí pan Šinbo opravdu děsivý test.
Vodopád…
Rovnou ze sněhových polí na horním toku, tenhle dravý proud roztátého sněhu
je tak studený, že může vyvolat selhání srdce.
Aby prošel, musí pan Šinbo snášet tento mrazivý příval…
dokud jeho mistr nebude spokojený.
Ledová voda má účinek…
jako elektrický šok.
Vystaví vás situaci, kdy cítíte strach.
To je ta zkouška.
Vypráví se historka o malých úhořích.
Když do rybníku přidáte dravce, třeba sumce…
říká se, že mladých úhořů přežije víc.
Člověk se taky překonává, když čelí nepřízni osudu.
Toho se snažíme dosáhnout.
Prožil jsem si hluboké trauma,
ale s pomocí těchto zkoušek jsem se vyrovnal s minulostí.
Kdybych potkal své mladší já, řekl bych mu:
„Bude to v pořádku.“
I když si projdeš utrpením,
budeš v pořádku.
Vím, že extrémní teploty pomáhají bojovat s fyzickým úpadkem.
Ale během dlouhého života nutně přijdou i psychické výzvy.
Rituály šugendó ukazují, že když se postavíme strachu
a sneseme chlad, pomůže nám to vybudovat odolnější mentální nastavení.
Dosáhnout toho s takovým soustředěním a půvabem…
je opravdu inspirující.
DEN VÝKONU
Co když to nedáš?
-Tak mě půjdeš vylovit. -Já tam nevlezu.
-Teď i sněží, ne? -Sněží, jo.
-Tak to hodně štěstí. -Díky.
To je radost.
Jo.
-Nejspíš jsem se zbláznil. -Jo.
Mým cílem je dosáhnout téhle bójky.
Dvě stě třicet metrů ve vodě skoro na bodu mrazu.
Ale vím, proč jsem tady.
Pobyt v extrémních teplotách mi pomůže bojovat s případnými chronickými záněty,
zvládat bolest i oživit můj imunitní systém.
Může spustit opravu uvnitř mých buněk a dokonce zlepšit moji psychickou pohodu.
Takže, je čas se zvednout a prostě to udělat.
Ross je vzadu…
Tak je to tady.
Musím přiznat, že jsem nervózní, protože i přes všechen ten trénink
je tohle neprobádaná oblast… a strašně moc se toho může pokazit.
-Ahoj, kluci. -Ahoj.
-Nazdar, chlape. -Jsem Tom.
-Ross. Ahoj. -Jak to jde, dobrý?
Ahoj, všechno v pohodě?
Jo.
Takže, při plavání budeš mít k sobě přivázanou bójku.
Při jakémkoli problému se jí prostě chytíš, jo?
-Jo. -To musíme mít, nebo…
-Jo. Zvlášť při plavání v ledové vodě.
Kdyby se něco fakt pokazilo a šel bys pod vodu,
-budeš to mít… -Jo.
…takže tě díky té bójce najdeme.
Tohle bude asi o dost těžší, než cos kdy dělal.
Ztuhnou ti svaly, bude zima a ztratíš koordinaci.
A až vylezeš, nemůžeme tě zahřát moc rychle,
protože v končetinách budeš mít hodně studené krve
a kdyby se ti rychle vrátila do srdce,
mohlo by to způsobit vážné problémy.
Takže tě musíme zahřát postupně.
Prosím, neudělej žádnou chybu. Bude to drsný plavání.
V protivětru se ti bude špatně dýchat.
Fouká to přímo na nás.
Tady budeš vyrážet, naskočí ti reflex lapání po dechu,
nebudeš pořádně vědět, co se děje. Takže pokud najednou řeknu,
že jdeš ven, tak nám věř. Bude to kvůli tvému bezpečí.
Kdybys to přehnal, kdybys tam zůstal dlouho a nevylezl včas,
existuje reálné nebezpečí, že umřeš.
Jasně.
-Odsud. -Tady?
Jo. Dobře.
Tady to rozjedeme, jo?
I když je všechno na svém místě a mám kolem všechny ty lidi,
jsem opravdu nervózní.
Něco se sem žene,
pořádně to fouká.
Mrzne, až praští.
Začíná mi to docházet.
Dvě minuty!
Chci od tebe kontrolovanou a klidnou agresi.
Takže až vlezeš do vody, budeš sebejistý
v každém tempu. Překonáš reflex lapání po dechu.
To je ono, to je ono!
Tak jo. Jdeme na to!
-Jo, chlape. Jo! -Pojď, Chrisi!
Počasí se neustále zhoršuje.
To jo.
Vítr právě nabral dalších deset uzlů.
-Začíná to být divoký. -To teda jo.
Moji bratři jsou tady, povzbuzují mě.
Tak do toho asi budu muset jít.
Začínám být docela nervózní.
To napětí je hrozný.
Ale největší motivace ze všech…
je to, že tohle není bitva s chladem…
Je to šance postavit se smrti a nemocem.
Bitva s tím, co na mě může napáchat čas.
Soustřeď se na dýchání, tělesné procesy se přizpůsobí!
Už jde na to!
Ten bezprostřední šok je strašně intenzivní.
Je to mnohem studenější než cokoli předtím.
Myslím jenom na to, aby to bylo co nejrychleji za mnou.
Tak prostě vyrazím.
-Už jsi skoro tam! -Pojď, Chrisi!
No tak, chlape!
Jde mu to dobře. Udržuje si tempo.
-Jo. -Jo, paráda.
Ale po deseti tempech… to pálí, bolí.
V hlavě mi tepe.
Moje tělo křičí: „To je šílený. Co to děláš?“
No tak, Chrisi. Pojď! Pojď! Dýchej!
Pojď! Jedna ruka, druhá ruka. Soustřeď se na to.
Jedna ruka, druhá ruka.
A pak začíná přicházet ta nejhorší bolest hlavy z chladu
a já začínám promrzat.
-Zpomaluje. -Ale ne!
No tak, nepřestávej!
Pak z ničeho nic mám ruce a nohy jako z olova.
Jsem úplně vyvedený z rovnováhy. Cítím se paralyzovaný.
Chrisi, no tak! Zůstaň se mnou! Soustřeď se!
Jako by tam byly dva hlasy, velmi pronikavé a hlasité.
Jeden mi říkal: „Umřeš.“
-Pojď, chlape! -No tak!
Ale ten druhý říkal: „V žádným případě!“
Pojď, Chrisi! Jedem!
A najednou člověk objeví jiné části sebe sama.
Takže odblokuju všechno ostatní a říkám si…
„Prostě odsud vypadni.“
Skvělý, skvělý! Pojď, chlape, pojď!
Jedem!
To je ono!
Vítězství ducha nad hmotou! Udělej z toho boj.
Posledních deset. Dokonči to!
-Jo! -Je tam!
Jo, chlape!
Jó!
Ty seš zvíře.
-Jo, Chrisi! -Paráda!
Jo, jo.
Tady máš.
Pojď.
-Točí se mi hlava. -Máš to.
Máme rukavice? Máme nějaké rukavice?
Vezmi si rukavice. No tak, posaď se.
Pojď, tady se posaď.
Sedni si tady.
V životě jsem se takhle necítil, něco tak fyzicky a emočně náročného
v tak krátkém, koncentrovaném čase.
Jo!
Je to zkušenost, která se mnou zůstane už napořád.
Udělals úplně všechno, co jsem říkal.
To a mnohem víc.
Přinutilo mě to přemýšlet, jak moc jsme v téhle době a věku zpohodlněli
a že jsme schopní zvládnout toho mnohem víc,
než si myslíme.
Chrisi, kamery nejely. Musíme to vzít ještě jednou.
Tohle v životě znova nedělám!
Zapomněli jsme tam dát film.
Jo, chlape!
Máme příležitost žít déle, lépe.
Skupinové objetí!
-Jo! -Tys do dal!
Vystavování se extrémním teplotám… by mi mohlo pomoct to dokázat.
-Teď mě rozmrazí. -Jo.
-Jasně. -Jo.
Vím, že to moje tělo zvládne…
A věřím, že hluboko v mých buňkách už to působí.
Uvidíme se v Karibiku!
-Jsem připraven na zimu! Aklimatizovaný! -Úplně! Jo!
Jo!
-Skvělý. -Dobrá práce!
-To je úžasný. -Paráda.
A zima mi vlastně nikdy nevadila.
ABY DO SVÉHO DENNÍHO REŽIMU ZAČLENIL ŠOK, CHRIS PLÁNUJE:
Panebože. Tak jo.
TŘIKRÁT TÝDNĚ PO RÁNU LEDOVOU KOUPEL
PRAVIDELNÉ 20MINUTOVÉ SAUNY NA ZHRUBA 80°C
STUDENOU VODU NA POSLEDNÍCH 30 VTEŘIN KAŽDÉ SPRCHY
Překlad titulků: Jana Tomášková